31 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до апеляційного суду
м. Києва, суддів апеляційного суду м. Києва ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Головне управління державного казначейства України в м. Києві, про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями суду,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2014 року,
в с т а н о в и л а:
У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що на порушення вимог ст. 19 Конституції України та ст. 23 Положення про паспорт громадянина України під час слухання справи в апеляційному суді м. Києва відповідачі віддали розпорядження секретарю судового засідання утримувати паспорт позивача у якості гарантії його присутності.
Просив стягнути з апеляційного суду м. Києва, суддів апеляційного суду м. Києва ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7. 300 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого
2014 року у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі положень п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду
м. Києва від 06 лютого 2014 року визнано неподаною та повернуто заявнику.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 липня 2014 року ухвалу апеляційного суду
м. Києва від 26 березня 2014 року скасовано. Визначено підсудність справи за позовом ОСОБА_4 до апеляційного суду м. Києва, суддів апеляційного суду м. Києва ОСОБА_5., ОСОБА_6., ОСОБА_7., третя особа - Головне управління Державного казначейства України у м. Києві, про відшкодування моральної шкоди апеляційному суду Київської області.
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2014 року ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року залишено без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2014 року та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог, не передаючи справу на новий розгляд, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відмовляючи у відкритті провадження на підставі положень п. 1 ч. 2
ст. 122 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що позивач вважає, що відповідачі спричинили йому моральну шкоду, завдану незаконними діями суду, яка полягає в тому, що за розпорядженням відповідачів секретар судового засідання утримував його паспорт в якості застави його присутності до та під час слухання справи, що на думку позивача є незаконним. Тобто, позивач посилається на те, що йому завдана моральна шкода не в результаті прийнятого апеляційним судом міста Києва рішення, а в результаті дій суддів щодо розпорядження даного суддями секретарю судового засідання, про вилучення його паспорта.
За правилами ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.
У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від
13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом, що є відтворенням положень статей 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій встановили, що розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено, а тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2014 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 23 вересня 2014 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.
Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,
Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого
2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 23 вересня
2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до апеляційного суду м. Києва, суддів апеляційного суду м. Києва ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Головне управління державного казначейства України в м. Києві, про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями суду залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко