У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

13 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

МартинюкаВ.І., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Ленінська районна адміністрація м. Запоріжжя, ОСОБА_5, про знесення самовільної будівлі, скасування розпорядження голови Ленінської районної адміністрації «Про оформлення документів на частину житлового будинку, житлову прибудову, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому з урахуванням уточнень просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради від 14 вересня 2005 року «Про оформлення документів на частину житлового будинку, житлову прибудову по АДРЕСА_1» та зобов'язати відповідача знести самовільно збудовану житлову прибудову літ. «А1-2» з підвалом пд. I другий поверх літ. «А-1,2 квартири АДРЕСА_1 та привести житловий будинок № 10 у стан, що передував початку будівельних робіт.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що оскаржуване розпорядження винесено з перевищенням повноважень та без перевірки наявності у відповідача всіх необхідних для реконструкції квартири та будівництва погоджень, крім того, частина добудови відповідача знаходиться на земельній ділянці, що належить йому на праві власності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про знесення самовільної будівлі відмовлено. Провадження у справі в частині оскарження розпорядження Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 205 ЦПК України у зв'язку з ліквідацією відповідача без правонаступника.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 18 вересня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Ленінської районної адміністрації від 14 вересня 2005 року «Про оформлення документів на частину житлового будинку, житлову прибудову по АДРЕСА_1».

Зобов'язано ОСОБА_4 знести збудовану житлову прибудову літ. А-1, 2 з підвалом і другий поверх літ. А-1, 2 квартир АДРЕСА_1 та привести зазначений житловий будинок у стан, який передував початку будівельних робіт.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 вересня 2014 року, залишити в силі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 травня 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги та ознайомившись з матеріалами справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із того, що позивач не є ні власником, ні користувачем тієї частини земельної ділянки, на якій розташована прибудова ОСОБА_4, яка у свою чергу побудована останнім з дотриманням відповідного проекту.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, виходив із того, що оскаржуване розпорядження голови районної адміністрації від 14 вересня 2005 року «Про оформлення документів на частину житлового будинку, житлову прибудову по АДРЕСА_1» є незаконним і порушує право власності позивача на земельну ділянку; ОСОБА_4 самовільно здійснив реконструкцію квартири № 2, зокрема, житлову прибудову літ.А1-2 з підвалом «ПД», частина якої знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_3, яка належить йому на праві власності, та другий поверх житлового будинку літ. А1-2 з балконом. ОСОБА_3 не надавав згоди ОСОБА_4 на будівництво споруд на майбутнє. ОСОБА_3 надав лише дозвіл на оформлення побудованих ОСОБА_4 будівель, прибудов, а не будівництво на його земельній ділянці.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11 червня 2002 року ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3

Рішенням виконкому Запорізької міської ради від 24 вересня 1998 року був затверджений розмір земельної ділянки вказаного будинку - 0,2168 га, з яких 0,1000 га для будівництва та обслуговування будинку та господарських будівель та 1, 1168 га для ведення особистого підсобного господарства.

Згідно із зазначеним рішенням виконкому частина земельної ділянки була надана у приватну власність матері ОСОБА_6, яка у 1998 році отримала державний акт на право власності на земельну ділянку на 0,0753 га, з яких 0,0500 га - для будівництва та обслуговування частини будинку та господарських будівель та 0,0253 га - для ведення особистого підсобного господарства.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2005 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_3 визнано право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування, яке посвідчено державним актом на право власності на землю від 25 травня 2005 року.

ОСОБА_4 було проведено реконструкцію квартири АДРЕСА_1. Оскаржуваним розпорядження голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради від 14 вересня 2005 року «Про оформлення документів на частину житлового будинку, житлову прибудову по АДРЕСА_1»

Звертаючись до суду з позовом про скасування розпорядження Ленінської державної адміністрації від 14 вересня 2005 року «Про оформлення документів на частину житлового будинку, житлову прибудову по АДРЕСА_1», ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_4 збудував споруди, які не відповідають вимогам ДБН-36-92 «Містобудування» Планування і забудова міських і сільських поселень», а саме, без дотримання відстані, яка повинна бути не менше 1 метра від меж суміжної земельної ділянки, та на те, що вона частково збудована на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом ч. 4 ст. 376 цього Кодексу, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Положеннями ч. 7 ст. 376 ЦК України зазначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Зобов'язуючи відповідача здійснити знесення житлової прибудови з тих підстав, що самочинне будівництво здійснене на земельній ділянці позивача, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України не надав оцінки (ст. 212 ЦПК України) тому, що згідно з відповіддю Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 16 серпня 2013 року, відповідно до якої проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_3 під час переоформлення на своє ім'я земельної ділянки не виконав вимоги Інструкції № 43 про відновлення меж земельної ділянки; за результатами перевірки відповідності Технічної документації вимогам чинного законодавства та нормам встановлено, що в ній відсутні документи та технічні матеріали, наявність яких є обов'язковою вимогою до її складу, які унеможливлюють та запобігають порушенням прав інших землевласників та землекористувачів, а саме, в технічній документації відсутні: акт встановлення межових знаків встановленого зразка (підписується власником земельної ділянки, виконавцем робіт і представником міського управління земельних ресурсів Держкомзему у м. Запоріжжя); акт погодження меж із суміжними землекористувачами відповідно до ст. 198 ЗК України; збірний кадастровий план суміжних землевласників і землекористувачів.

Згідно із ч. 3 ст. 125 ЗК України забороняється приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації.

Оскільки позивачем не доведено порушення його прав як землекористувача і власника земельної ділянки АДРЕСА_1, оскільки винесення меж вказаної земельної ділянки в натурі не відбулося, тому висновки апеляційного суду про порушення прав позивачів на частину земельної ділянки є передчасними та не ґрунтуються на відповідних доказах у справі, а в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Разом із тим висновки апеляційного суду про те, що спірне нерухоме майно збудоване відповідачем із порушенням ДБН та є самочинним, суперечать наявним в матеріалах справи доказам.

Так, ОСОБА_4 проведено реконструкцію частини житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі розпорядження голови Ленінської районної адміністрації міської ради від 13 липня 2005 року (т.1 а.с. 49); робочим проектом реконструкції частини котеджу АДРЕСА_1, який погоджено заступником голови архітектора Головного управління архітектури та містобудування Запорізької міської ради від 21 січня 2005 року; паспортом зовнішнього оздоблення частини котеджу АДРЕСА_1, який погоджено заступником голови архітектора Головного управління архітектури та містобудування Запорізької міської ради 21 січня 2005 року (т.2 а.с.193-196); листом Головного управління архітектури та містобудування від 27 січня 2005 року, яким Ленінська районна адміністрація повідомила про відсутність заперечень проти реконструкції частини житлового будинку (т. 1 а.с.51); актом прийому індивідуального будинку від 14 вересня 2005 року, у якому відсутні позначення про наявність порушень технічної документації чи недоробки у виконаних роботах чи будь-які інші порушення, які б заважали прийняттю житлових прибудов (т.1, а.с.52); технічним паспортом з відмітками про проведену реконструкцію та відсутність самовільних будівель та прибудов (т. 2, а.с.200-204).

За таких підстав всі необхідні документи для оформлення були виконані ОСОБА_4, у зв'язку із чим оскаржуваним розпорядженням голови Ленінської районної адміністрації від 14 вересня 2005 року у зв'язку із закінченням будівництва був затверджений акт введення в експлуатацію житлової прибудови АI-2 з підвалом та 2-й поверх житлового будинку А-1-2. При цьому, перед початком реконструкції своєї квартири ОСОБА_4 отримав письмову нотаріальну згоду відповідача, як власника сусідніх квартир (1,3) на будівництво та реконструкцію квартири позивача та інших співвласників (т. 2, а.с.57, 58, т. 3 а.с.102). Надавши таку згоду, ОСОБА_3 ознайомився з проектом реконструкції та погодився на її проведення в цілому.

Зазначене свідчить про те, що висновки суду апеляційної інстанції не ґрунтуються на матеріалах справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст.ст. 303, 315 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 18 вересня

2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Л.М. Мазур

В.І.Мартинюк

В.А.Нагорняк

О.В.Попович