Справа №490/6277/15-ц 02.03.2016 02.03.2016 02.03.2016
Провадження №22-ц/784/583/16
Справа номер 490/6277/15-ц
Провадження №22-ц/784/583/16 Головуючий суду 1-й інстанції: Гуденко О.А.
Категорія - 27 Доповідач апеляційного суду: Локтіонова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Гордійчук С.С.,

без участі сторін, належно повідомлених про час і місце слухання справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва

від 10 грудня 2015 року,

ухвалене за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - Банк або ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про стягнення коштів за договором банківського вкладу,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року ОСОБА_3 пред'явив до Банку зазначений позов, який обґрунтовував наступним.

22 січня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу "Класік" №326933/7421/5-15, за умовами якого Банк прийняв від нього у вигляді вкладу 6 707 доларів США 99 центів під 13 % річних строком до 22 червня 2015 року.

Позивач зазначав, що по закінченні строку договору він звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» із письмовою заявою про повернення вкладу та відсотків по ньому.

Однак, Банк повернути вказані кошти відмовився.

Посилаючись на порушення Банком умов договору банківського вкладу та вимог законодавства, ОСОБА_3 просив стягнути з Банку на його користь суму вкладу 6 707 доларів США 99 центів та відсотки по вкладу в сумі 363 долари США 35 центів.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що вони є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 22 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено договір банківського вкладу №326933/7421/5-15, за умовами якого Банк прийняв від позивача у вигляді вкладу 6 707 доларів США 99 центів під 13 % річних строком до 22 червня 2015 року (а.с.5, 9).

22 червня 2015 року позивач звернувся до Банку із заявою про повернення вкладу та відсотків за ним, однак отримав відмову (а.с.6).

Згідно з випискою по рахунку ОСОБА_3 на банківський вклад йому було нараховано 363,35 дол.США відсотків, з яких 72,67 дол.США було утримано у вигляді податку з доходу та 5,46 дол.США у вигляді військового збору (а.с.78-80).

17 вересня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України від 17.09.2015 р. №612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію у Банку та розпочав процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» з ринку (а.с.39-41).

Згідно з апеляційною скаргою ОСОБА_3, запереченнями на неї Банку та випискою по рахунку, 13 листопада 2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу було виплачено за трьома вкладами у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» гарантовану суму розміром 200 000 грн., в тому числі за спірним банківським вкладом 4 068,71 дол.США (а.с.77).

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до пункту 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з пунктом 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 цього Закону з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Встановивши зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_3, оскільки на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у Банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначений висновок суду відповідає вимогам законодавства та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній ним у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2001цс15.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення районного суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді