АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

05 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.,

секретаря: Синявського Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2015 року ОСОБА_1, посилаючись на недостатність страхової виплати для повного відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача шкоди, звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом в якому просила стягнути з ОСОБА_2, в порядку ст. 1194 ЦК України, грошові кошти у сумі 6 995,86 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року в задоволені позовних вимог відмовлено. В порядку вирішення питання про розподіл судових витрат стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 4 383,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій вказувала, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалено за неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Просила рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити, з підстав наведених в ній.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), що відбулася 13 лютого 2015 року о 16.00 годині по вул. Борщагівській, 2 у м. Києві, з вини ОСОБА_2, транспортний засіб MITSUBISHI LANCER, державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, отримав механічні пошкодження.

Згідно Висновку № 073-1/1527 від 27 лютого 2015 року додаткового експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту (Свр) становить 18920,61 грн., яка визначена за формулою Свр = Ср (вартість ремонтно-відновлювальних робіт) + См (вартість необхідних для ремонту матеріалів) + Сс (вартість складових, що підлягають заміні) (18920,61 = 4824,00 + 3808,58 + 10288,03).

Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, заподіяна внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, згідно полісу № АІ/3731033 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.09.2014 року, була застрахована в ПрАТ СК «Арсенал Страхування».

Відповідно до п. 4 Полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить: за шкоду заподіяну життю і здоров'ю потерпілого - 100000 грн.; за шкоду, заподіяну майну потерпілого - 50000 грн. Розмір франшизи - 1000 грн.

За змістом ст. 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодження транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

22.04.2015 страховиком було виплачено ОСОБА_1 в порядку відшкодування матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля MITSUBISHI LANCER, державний номер НОМЕР_1, 10 376,05 грн., за мінусом ПДВ 548,70 грн. та 1000 грн. франшизи, що підтверджується повідомленням ПрАТ СК «Арсенал страхування»від 28.04.2015 (а.с. 14).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходячи з того, що вартість матеріального збитку не перевищує межу страхової суми, зазначеної у страховому полісі, дійшов висновку, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у вказаній справі.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вказаних положень не врахував, не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, не перевірив, у якому розмірі позивачу завдана шкода пошкодженням його автомобіля, не надав належної оцінки висновку експерта про вартість відновлювального ремонту автомобіля, а встановивши, що страховик сплатив страхове відшкодування у визначеному законом розмірі з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля за мінусом франшизи, не вирішив питання про її стягнення з винної особи та не перевірив наявності підстав для відшкодування відповідачем різниці між реальним розміром шкоди та сплаченим страховим відшкодуванням, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до п. 9.1, п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З аналізу наведених норм вбачається, що страхова компанія відшкодовує потерпілому вартість матеріального збиту, а особа, винна у ДТП - різницю між страховим відшкодуванням (матеріальним збитком) та вартістю відновлювального ремонту.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, при визначені розміру страхової виплати страховиком враховано коефіцієнт фізичного зносу пошкоджених деталей (Ез = 0,68), та включено до розрахунку вартість складових, що підлягають заміні в розмірі 3 292,17 грн., (Сс х (1 - Ез) (3,292,17= 10288,03 х (1-0,68), що на 6 995, 86 грн. менше вартості складових, що підлягають заміні.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦПК України витрати, яких особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права - є збитками.

З огляду на викладене різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни пошкоджених внаслідок ДТП деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, підлягає стягненню з винної особи, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов'язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Оскільки, згідно Висновку № 073-1/15 від 27 лютого 2015 року додаткового експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, який склав судовий експерт-автотоварознавець ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту (Свр) автомобіля MITSUBISHI LANCER, державний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження в ДТП, становить 18920,61 грн., а страховою компанією виплачено страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача різниця між страховим відшкодуванням та вартістю відновлювального ремонту у сумі 6995,86 грн.

Враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

Таким чином з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 511,56 грн. (243,60 + 267,96).

Керуючись ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 6 995 грн. 86 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 511 (п'ятсот тринадцять) грн. 56 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/12934/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4259/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.