У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Коротуна В.М., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» - Штець Вікторії Олександрівни - на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2016 року, рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - по тексту ПАТ «ВТБ Банк») звернулось до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2012 року у розмірі 202 213 грн 36 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 100 000 грн на споживчі потреби до 18 грудня 2016 року зі сплатою 27 % річних за користування грошовими коштами.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 18 грудня 2015 року розмір заборгованості становить 202 213 грн 36 коп., з яких тіло кредиту - 64 528 грн 64 коп., проценти - 996 грн 10 коп., комісія - 19 685 грн 23 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів - 20 411 грн 90 коп., пеня за несвоєчасне повернення тіла кредиту - 50 432 грн 93 коп., пеня за несвоєчасне повернення комісії - 32 174 грн 66 коп., три проценти річних за прострочення сплати процентів - 335 грн 54 коп., три проценти річних за прострочення сплати тіла кредиту - 829 грн 03 коп., інфляційні втрати за прострочення сплати процентів - 4 164 грн 66 коп., інфляційні втрати за прострочення сплати тіла кредиту - 8 654 грн 67 коп.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 3 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 105 621 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором від 18 грудня 2012 року у розмірі 105 621 грн 87 коп., з яких тіло кредиту - 64 528 грн 64 коп., проценти - 996 грн 10 коп., комісія - 19 685 грн 23 коп., пеня - 20 411 грн 90 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ «ВТБ Банк» - ШтецьВ.О. - просить скасувати рішення судів, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 18 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № R0B, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 100 000 грн на споживчі потреби до 18 грудня 2016 року зі сплатою 27 % річних за користування грошовими коштами.

Відповідно до п. 3 кредитного договору погашення кредиту здійснюється щомісячно відповідно до графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості супутніх послуг у вигляді щомісячних ануїтетних платежів. Згідно з вищеназваним графіком ануїтетні платежі становили 5 143 грн щомічно (а. с. 14).

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що станом на 18 грудня 2015 року розмір заборгованості ОСОБА_6 становить 202 213 грн 36 коп., з яких тіло кредиту - 64 528 грн 64 коп., проценти - 996 грн 10 коп., комісія - 19 685 грн 23 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів - 20 411 грн 90 коп., пеня за несвоєчасне повернення тіла кредиту - 50 432 грн 93 коп., пеня за несвоєчасне повернення комісії - 32 174 грн 66 коп., три проценти річних за прострочення сплати процентів - 335 грн 54 коп., три проценти річних за прострочення сплати тіла кредиту - 829 грн 03 коп., інфляційні втрати за прострочення сплати процентів - 4 164 грн 66 коп., інфляційні втрати за прострочення сплати тіла кредиту - 8 654 грн 67 коп

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що нарахована банком неустойка підлягає зменшенню із 117 003 грн 39 коп. до 20 411 грн 90 коп. відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, а інша частина заборгованості у розмірі 105 621 грн 87 коп. підлягає стягненню з боржника у зв'язку з неналежним виконанням умови кредитного договору.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з його висновками, але уточнив, які саме платежі входять до стягнутої суми боргу.

Проте повністю погодитись із висновками судів не можна.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Строк дії кредитного договору, умови його розірвання та припинення, порядок нарахування процентів за користування грошовими коштами та порядок нарахування штрафів має бути визначено умовами укладеного між сторонами кредитного договору.

Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із змісту положень ст. ст. 549, 625 ЦК України випливає, що неустойка (штраф, пеня) за договором та суми, нараховані боржнику у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, мають різну правову природу та стягуються з боржника окремо.

Звертаючись до суду з указаним позовом, ПАТ «ВТБ Банк» обґрунтовувало вимоги про стягнення пені - порушенням умов кредитного договору (п. 7.1.), а про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних - порушенням грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Частиною 3 статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, за змістом ст. 551 ЦК України суд, керуючись її положеннями, може зменшити саме розмір неустойки (штрафу, пені), а не будь-яких інших сум.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції під час розрахунку розміру неустойки безпідставно включив до неї суми, нараховані боржнику у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, а саме: інфляційні втрати та три проценти річних, після чого помилково застосував до цієї суми положення ч. 3 ст. 551 ЦК України. Крім того, суд першої інстанції не мотивував, з яких підстав відмовляє у стягненні на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Апеляційний суд на вказані порушення норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції уваги не звернув, не перевірив правильність розрахунку пені, що підлягає стягненню з боржника, а також обґрунтування підстав для відмови в стягненні інфляційних втрат і трьох процентів річних, що має значення для правильного визначення загального розміру заборгованості за кредитним договором. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про зміну рішення суду першої інстанції тільки в частині деталізації суми стягнутої заборгованості.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального і процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, які мають важливе значення для її вирішення, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» - Штець Вікторії Олександрівни -задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 15 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова В.М. Коротун Г.І. Мостова