АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/2679/2016 Головуючий у суді першої інстанції: Камбулов Д.Г.
справа №756/4490/15-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Болотова Є.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_3, на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,-

УСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про визнання права власності на автомобіль Mazda3, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, припинити право власності відповідача на цей автомобіль та стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію у розмірі ј частини вартості автомобіля в розмірі 77138,25 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, у період якого ними був придбаний спірний автомобіль. Зазначає, що автомобіль придбано за кошти позивача та її батьків, проте оформлений на відповідача. Також зазначає, що перед припиненням відносин із відповідачем стороні дійшли згоди, що автомобіль залишиться у позивача, оскільки з нею залишилась проживати їхня дитина, проте відповідач відмовляється переоформити право власності на автомобіль.

Не погодившись із первісним позовом, відповідачем пред»явлено зустрічний, у якому просить визнати його особистою приватною власністю автомобіль Mazda3, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1.

Вимоги обґрунтовує тим, що автомобіль дійсно був придбаний у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, проте у час, коли шлюбні відносини фактично не підтримувались. Також зазначає, що для придбання автомобіля ним був укладений кредитний договір.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 07 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, визнано спільною сумісною власністю подружжя автомобіль Mazda 3, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, визнано за кожним право власності на Ѕ частину автомобіля. Вирішено питання щодо судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами зустрічної позовної заяви та зазначає про необґрунтованість висновків суду, оскільки відсутність між сторонами фактичних шлюбних відносин у період придбання автомобіля підтверджена рішенням суду про розірвання шлюбу. Надання ОСОБА_2 згод банку на укладення кредитного договору зазначає формальністю, яка обумовлена вимогами закону при укладенні одним із подружжя договорів.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт придбання автомобіля у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, погодження дружиною отримання кредиту в інтересах сім»ї є обставинами, які свідчать про придбання автомобіля в інтересах сім»ї та які спростовують твердження відповідача, що автомобіль був придбаний ним у період, коли сторони фактично не проживали.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції установлено, що 08 жовтня 2004 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 08 квітня 2013 року. Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до даних Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 19 грудня 2011 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на автомобіль Mazda3, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1. В свідоцтві зроблена відмітка про право керування цим автомобілем ОСОБА_2

20 грудня 2011 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір №700009526, відповідно до умов якого позичальнику надані кредитні кошти у розмірі 127696,23 грн. Згідно із цим договором, кредит є цільовим та наданий для оплати (часткової оплати) вартості спірного автомобіля (112080 грн.), оплати страхового платежу за договором страхування (11908,96 грн.) та оплати комісійної винагороди за перерахування коштів продавцю автомобіля та страховику (3707,27 грн.).

Норми СК України у статтях 57,60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості, СК України містить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільної участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-612цс15 від 01 липня 2015 року, предметом розгляду якої були аналогічні правовідносини сторін.

Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом України у справі №6-79цс13, згідно якого зазначено наступне:

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст.60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст.60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Як убачається з рішення Оболонського районного суду м.Києва від 08 квітня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, судом установлено, що з липня 2010 року сторони не проживають однією сім»єю та не ведуть спільного господарства.

Заперечуючи проти зустрічних позовних вимог та доводів апеляційної скарги, ОСОБА_2 вказувала, що джерелом набуття спірного автомобіля є кошти її батьків, проте належними та допустимими доказами такі обставини не підтверджено.

Вирішуючи спір, судом першої інстанції помилково залишено поза увагою вище зазначені правові висновки Верховного Суду України, та не враховано, що шлюбні відносини між сторонами припинено в липні 2010 року, спірний автомобіль придбано у грудні 2011 року, набуття майна за спільні сумісні кошти або внаслідок спільної праці не доведено. При цьому, надання другим із подружжя згоди на отримання кредитних коштів само по собі не дає підстав для висновку щодо факту джерела набуття майна, встановлення якого має вирішальне значення.

Відповідно до ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Відповідно до ст.309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про поділ спільного майна подружжя і задоволення зустрічного позову про визнання автомобіля особистої приватною власністю ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_3, задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 07 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Визнати автомобіль Mazda3, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, особистою приватною власністю ОСОБА_4.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов