Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/1977/15 Головуючий у 1 інстанції: Лихосенко М.О.
Провадження № 22-ц/778/651/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Пільщик Л.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на 1/2 частину квартири як спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без шлюбу та визнання права власності на 1/2 частину спільно нажитого майна, в якому вказала, що з 16.09.2002р. по 11.06.2011р. перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та проживала з ним однією сім'єю із веденням спільного господарства і із спільним побутом. У 2006р. на острові Софітель, Бора-Бора між ними відбулося символічне весілля, що підтверджується свідоцтвом. За час перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 вона народила доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в свідоцтві про народження якої зазначено: батьком - ОСОБА_6 та матір»ю - ОСОБА_4.

30.10.2007р. за договором купівлі-продажу ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_1. В договорі вона зазначена як особа, що перебуває з ним у фактичних шлюбних відносинах. 30.10.2007р. укладено іпотечний договір № 47/3-166 іп/о між ОСОБА_6 та АТ «Промінвестбанк», відповідно до п. 1.9 якого передача квартири вчиняється за письмовою згодою ОСОБА_4, з якою іпотекодавець ОСОБА_6 перебуває у фактичних шлюбних відносинах. В період з 2008р. по червень 2011р. вони мешкали разом у квартирі АДРЕСА_2 до припинення шлюбних відносин.

Особовий рахунок на вказану квартиру за споживання електроенергії був оформлений на неї, що підтверджується довідкою ВАТ "Запоріжжяобленерго" № 55/13-1241 від 25.02.2015р. Мешкаючи разом у спільній квартирі АДРЕСА_3, вона здійснювала її облаштування. Вона купила диван, двері у квартиру, замовила та встановила вікна. Також робили ремонті роботи та придбавали речі, про що у неї наявні товарні чеки, квитанції, рахунки на оплату щодо проведення ремонтних робіт.

14.03.2014р. ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому спірну квартиру, та спадкоємцями 1 черги є їх спільна донька ОСОБА_7 та відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_2 як діти від інших шлюбних відносин. Просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбі з ОСОБА_6 з 16.09.2002р. по 11.06.2011р. та визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2015 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу з 16.09.2002р. по 01.08.2011р. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_5, як спільного майна подружжя.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено і ці обставини не спростовані відповідачами в ході розгляду справи, що з 16.09.2002р. по 11.06.2011р. ОСОБА_4 перебувала у фактичних шлюбних відно-синах з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3

За час перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 позивач ОСОБА_4 народила дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, в свідоцтві про народження якої матір»ю зазначено ОСОБА_4, а батьком ОСОБА_6 ( а.с. 8).

Спочатку ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з 2002р. по 2008р. мешкали разом в квартирі АДРЕСА_6 та були пов`язані спільним побутом.

30.10.2007р. за договором купівлі-продажу ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_7. В пункті 9 цього договору зазначено, що придбання квартири вчиняється за письмовою згодою ОСОБА_4, з якою покупець перебуває у фактичних шлюбних відносинах, викладеною у вигляді заяви ( а.с. 13).

30.10.2007р. укладено іпотечний договір № 47/3-166 іп/о між ОСОБА_6 та Промін- вестбанком про передання в іпотеку нерухомого майна АДРЕСА_8. Відповідно до п. 1.9 іпотечного договору, передача квартири вчиняється за письмовою згодою ОСОБА_4, з якою покупець ОСОБА_6 перебуває у фактичних шлюбних відносинах ( а.с. 16).

У період з 2008р. по червень 2011р. вони мешкали разом у спірній квартирі, до момен-ту припинення шлюбних відносин.

Особовий рахунок на вказану квартиру за споживання електроенергії з 2009р. по 16.01.2014р. був оформлений на позивача, що підтверджується довідкою ВАТ «Запоріж-жяобленерго" № 55/13-1241 від 25.02.2015р. ( а.с. 10).

За матеріалами справи суд встановив, що, мешкаючи разом з ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_9, позивач здійснювала її облаштування: куплено диван, двері, замовлено вікна, про що надано копії специфікацій, рахунки, комерційна пропозиція. Отже, вони були пов`язані спільним бюджетом, робили разом ремонт та купували речі вжитку до квартири ( а.с. 18-22).

14 травня 2014р. ОСОБА_6 помер ( а.с. 23). Спадкоємцями 1 черги після його смерті є дочка позивача ОСОБА_6 Васіліса та відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5 як діти від інших шлюбних відносин.

В позові ОСОБА_4 зазначала, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на всю спірну квартиру, що і зумовило її звернутись до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивач належними і допустимими доказами довела, що проживала з ОСОБА_6 однією сім»єю без реєстрації шлюбу у вказаний нею період, зокрема, і на час придбання спірної квартири, тому встановив факт її проживання з ОСОБА_6 та визнав право власності на ? частину спірної квартири як придбаної у фактичних шлюбних відносинах.

Вказані висновки суду відповідають матеріалам справи та нормам матеріального права, на підставі яких суд правильно вирішив спір, зокрема, ст.ст. 60, 63, 70 СК України, які регулюють режим спільного майна подружжя, порядок володіння, користування і розпорядження ним та порядок його поділу, та які відповідно до ст. 74 СК України розповсюджуються на жінку і чоловіка, які проживають однією сім»єю без реєстрації шлюбу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що факт проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_8 однією сім»єю без реєстрації шлюбу у встановлений судом період є недоведеним, але при цьому зі змісту апеляційної скарги та пояснень її представника ОСОБА_3 відслідковується, що ними не спростовується, що у період народження у позивача доньки Васіліси та придбання спірної квартири і до моменту укладання угоди про утримання цієї дитини в серпні 2011р., фактичні шлюбні відносини існували. До того ж, зворотнього відповідачі не довели.

Отже, колегія вважає, що доводи представника відповідача про те, що факт проживання однією сім"єю позивача та ОСОБА_6 з 2002р. по 2011р. недоведений, є безпідставними, оскільки всі наведені позивачем докази свідчать про сумісне проживання, ведення спільного господарства, сумісне виховання дитини.

Представник відповідача ОСОБА_3 вказує також, що після припинення родинних відносин в серпні 2011р. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 фактично здійснили поділ майна, про що, на його думку, свідчить договір від 08.08.2011р. Вказував, що в пункті 2.7.4 договору зазначено про фактичний поділ майна, коли спірна квартира повністю залишилась в одноосібній власності ОСОБА_6, а відтак з 08.08.2011р. слід відраховувати строк позовної давності для вимог щодо права власності на це майно, поділ якого відбувся. Тому стверджував також про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності, оскільки остання звернулась з позовом 17.03.2015р., в той час як строк позовної давності сплинув 08.08.2014р.

Ці заперечення відповідача були ретельно досліджені судом першої інстанції при розгляді справи та правильно відкинуті як необґрунтовані з огляду на таке.

Так, 08 серпня 2011р. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали нотаріально посвідчений договір, який визначено ними як договір між батьками про визначення місця проживання дитини, сплату аліментів на утримання дитини, здійснення батьківських прав та виконання обов»язків ( а.с. 58-60).

Зі змісту договору вбачається, що він не містить будь-які домовленості щодо поділу майна, а лише узгоджує саме умови про матеріальне забезпечення спільної дитини та участі кожного з батьків в її утриманні та здійсненні відносно неї батьківських прав та обов»язків.

Пункт 2.7.4 вказаного договору щодо зобов»язання батька ОСОБА_6 у момент досягнення дитиною ОСОБА_6 Васілісою повноліття передати їй у власність АДРЕСА_10, не є свідченням поділу майна між подружжям, як намагається витлумачити його представник відповідача, а є лише зобов»занням забезпечити дитину після досягнення повноліття самостійним житлом.

Вказане не свідчить про те, що ОСОБА_6 не визнавав цю квартиру такою, що придбана у сімейних відносинах з ОСОБА_4, а така домовленість про передання квартири ним донці випиває з факту реєстрації квартири саме за ним.

Що стосується доводів представника відповідача про сплив строку позовної давності, то суд правильно вважав, що, оскільки не було фактичного розподілу майна вказаним договором, то не можна відраховувати строк давності з моменту його укладення. А також суд вірно встановив, що право позивача було порушено з моменту смерті ОСОБА_6, тобто з 14.03.14р., коли відкрилася спадщина на всю зазначену квартиру, оскільки вся квартира була оформлена як особиста приватна власність померлого ОСОБА_6

Не впливають також на характер вирішуваного спору ті обставини, що спірна квартира перебуває в іпотеці, оскільки це не перешкоджає визначенню її правового статусу як спільного майна подружжя та визначенню ідеальної частки позивача у праві спільної власності. Отже, вказані обставини не свідчать про необґрунтованість вимог позивача, а, відтак, про неможливість захисту її порушено права власності на вказану частку.

Беручи до уваги все вищевикладене, колегія вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України вона підлягає відхиленню із залишенням без змін оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Пільщик Л.В.

ОСОБА_1