Справа № 148/2960/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

( Заочне )

25 лютого 2016 року Тульчинський районний суд Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Куліковій Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина цивільну справу за позовом Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі по тексту МТСБУ), м. Київ, бульвар Русанівський б-р, 8, до ОСОБА_1, АДРЕСА_1, про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач МТСБУ звернулися з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.08.2012, близько 13 год.55 хв., на 54 км автодороги «Одеса - Мелітополь» з вини відповідача, ОСОБА_1, який керував автомобілем «Сеат», д.н.з. АВ 5925 AM, була скоєна дорожньо-транспортна пригода.

На дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 застрахована не була.

Вина відповідача ОСОБА_1 підтверджується постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 28 листопада 2012р.

В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_2, який знаходився за кермом, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АВ/1426240, укладеного із ПАТ «СК «Країна», строк дії якого з 18.01.2012 року по 17.01.2013 рік.

Розмір завданих збитків згідно Висновку №305 від 30 серпня 2012 року, складеного спеціалістом ДП ТОВ УЕЦ «Експерт сервіс» був визначений згідно ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", як вартість матеріального збитку та складає 65 318 грн. 35 коп.

10 січня 2013 року потерпілий подав до МТСБУ повідомлення та 18 січня 2013 року з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою.

Відповідно до положень п. 40.3 cт. 40 Закону МТСБУ має право залучати аварійних комісарів у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст.. 41 цього Закону.

У зв'язку з залученням аварійного комісара МТСБУ понесло витрати в розмірі 300 грн.

15 січня 2013 року МТСБУ направило листа відповідачу з пропозицією самостійно врегулювати спір з потерпілим, який він залишив без відповіді

Так, зазначена шкода особисто винуватцем ДТП відшкодована потерпілій особі не була.

Договірних зобов'язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало.

В зв'язку з настанням події, передбаченої п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 03 квітня 2013 року здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 50 000 грн., відповідно до Наказу МТСБУ № 961 від 03.04.2013 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих.

Таким чином, МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Ст. 1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Тому, відповідно до ст.1191 ЦК України та п.38.2.1 ст.38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача.

У зв'язку з зверненням в суд позивачем були понесені витрати за юридичні послуги в розмірі 2 000 грн., що підтверджується відповідним контрактом та додатковою угодою, та відповідно судові витрати по сплаті судового збору, відшкодування яких передбачено ст. 88 ЦПК України.

В зв'язку з викладеним просять суд, стягнути з відповідача кошти в розмірі понесених витрат в сумі 50000 грн., витрати на послуги аварійного комісара в сумі 300 грн. та витрати за юридичні послуги 2000 грн.

Представник позивача ОСОБА_3, який діє за довіреністю, в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був своєчасно належним чином повідомлена про дату і час слухання справи згідно наявних повідомлень про вручення поштових відправлень, але відомостей про причину своєї неявки до суду не надав. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 61 ч.4 ЦПК України, вирок у кримінальній справі,що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Згідно постанови Тульчинського районного суду від 28.11.2012, адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ст. 124 ОСОБА_3 закрито, в зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. (а.с. 11).

Вказаною постановою суду встановлено вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 ОСОБА_3, в тому, що він 11.08.2012, о 13:55 год. на 54 км автодороги «Одеса-Мелітополь», керуючи автомобілем НОМЕР_2, не вибрав безпечної дистанції та не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, який рухався попереду нього в попутному напрямку.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 вину в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 ОСОБА_3 визнав повністю.

Таким чином, в судовому засіданні факт вчинення ДТП та винуватості особи, додатковому доказуванню не підлягають.

Висновком № 305 від 30.08.2012, експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_4 в результаті його пошкодження при ДТП, встановлено матеріальний збиток, який складає 65318,35 грн. (а.с. 12-18).

Згідно копії наказу № 961 від 3.04.2013, МТСБУ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» сплачено потерпілому ОСОБА_2 кошти в сумі 50000 грн. (а.с. 33).

Факт сплати коштів підтверджується копією платіжного доручення № 1/1-19803 від 3.04.2013. (а.с. 34).

Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано гл. 82 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень, наданих в п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК) потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

На підставі ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами ст. 1191 ч.1 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таке відшкодування відбулось на підставі ст. 41.1 п. «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), яким передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до вимог п 38.2. ст. 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що водій ОСОБА_1, на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, не застрахував свою цивільну відповідальність, а позивач МТСБУ, після настання страхового випадку в повному обсязі виконали приписи Закону, сплативши кошти за спричинену шкоду.

Відповідно до вимог ст. 10 ч. 3 (якою визначено принцип змагальності сторін), ст. 61 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч.1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі, що відображено в ст. 11 ЦПК України.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати з оплати судового збору в сумі 1218 грн., а також витрати за надання правової допомоги 2000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. 38, 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-61, 64, 88, 209, 212-215, 224-227 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Моторне (транспортне) страхове бюро України, 02154, м. Київ, бульвар Русанівський б-р, 8 (р/р 871 в Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313, ідент. код 21647131) в порядку регресу кошти в розмірі понесених витрат в сумі 50000 грн., витрати на послуги аварійного комісара в сумі 300 грн., а також судові витрати з оплати судового збору в сумі 1218 грн. та за надання правової допомоги в сумі 2000 грн., а всього стягнути коштів в сумі 53518 грн. (пятдесят три тисячі пятсот вісімнадцять гривень).

Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано до Тульчинського районного суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя