АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/132/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу легкового автомобіля, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про застосування наслідків недійсності правочину та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визнання правочину дійсним, -

в с т а н о в и л а :

Позивачка ОСОБА_9 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу легкового автомобіля, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя.

У свою чергу, із зустрічним позовом до суду звернувся ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про застосування наслідків недійсності правочину, а , також, із зустрічним позовом звернувся ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визнання правочину дійсним.

Зазначені зустрічні позови ухвалами суду обєднані із первісним позовом в одне провадження.

В обґрунтування своїх позовних вимог сторони посилались на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перебували у шлюбі із 14 червня 1997 року по 15 січня 2015 року і від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1

18 грудня 2008 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під час шлюбу за спільні кошти придбали автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, який був зареєстрований на імя ОСОБА_8

23 травня 2014 року вищевказаний автомобіль був перереєстрований на підставі довідки-рахунку серії ВІА № 460758, виданої ТОВ «СіДіЖі Трейд» на батька ОСОБА_8 - ОСОБА_6 та був виданий тимчасовий реєстраційний талон ДАР № 516445, який 05 вересня 2014 року замінено на свідоцтво про реєстрацію СХХ № 382167 на імя ОСОБА_6

Шлюбні відносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 фактично були припинені з кінця березня 2014 року.

А тому, позивачка ОСОБА_9 дізнавшись про переоформлення автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 на імя батька ОСОБА_8, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя.

ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_9 про застосування наслідків недійсності правочину.

ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_9 про визнання правочину дійсним.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2015 року позов ОСОБА_9 задоволено та визнано недійсним правочин, а саме договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, білого кольору, хечбек-В, обємом двигуна 1 800 см. куб, модель LANCER 1.8, кузов № НОМЕР_2, що оформлений довідкою-рахунком № ВІА460758 від 23 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 без застосування наслідків недійсності правочину; визнано автомобіль НОМЕР_3, білого кольору, хечбек-В, обємом двигуна 1 800 см. куб, модель LANCER 1.8, кузов № НОМЕР_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_9; стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля НОМЕР_3, 2008 р.в., що складає 107 550 грн.; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про застосування наслідків недійсності правочину відмовлено внаслідок його недоведеності ; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визнання правочину дійсним відмовлено внаслідок його недоведеності.

Заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 19 січня 2015 року скасовано з моменту вступу рішення в законну силу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2015 року, як незаконне, ухваливши нове рішення, яким в задоволенні первісного позову ОСОБА_9 відмовити повністю, а зустрічний позов ОСОБА_8 задовольнити.

Також, подано апеляційну скаргу представником ОСОБА_6 - ОСОБА_7, в якій він просить скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2015 року, як незаконне, ухваливши нове рішення, яким в задоволенні первісного позову ОСОБА_9 відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони по справі, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення, апеляційна скарга представника ОСОБА_6 до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення у справі.

Так, задовольняючи позовні вимоги позивачки, суд першої інстанції прийшов до висновку, що правочин щодо продажу автомашини, яка є спільним майном подружжя, є фіктивним, оскільки умисел сторін правочину реально не був спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обовязків щодо автомобіля марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., і який фактично не був переданий покупцю ОСОБА_6, а тому такий правочин (договір купівлі-продажу автомобіля) фіктивний і, як наслідок його фіктивності, - є недійсним.

Проте, погодитись у повному обсязі з висновками суду першої інстанції неможливо виходячи з наступного.

Так, із облікової картки приватного транспортного засобу від 18.12.2008 року вбачається, що первинна реєстрація автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 була здійснена на імя ОСОБА_8, із правом керування ОСОБА_9 (а.с. 21).

Із облікової картки № 40223267 від 23.05.2014 року на автомобіль марки MITSUBISHI LANCER, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 вбачається, що даний автомобіль перереєстрований на підставі довідки рахунку серії ВІА № 460758, виданої ТОВ «СіДі Трейд» на ОСОБА_6 та виданий тимчасовий талон ДАР № 516445 (а.с. 22-23).

Із довідки-рахунку серії ВІА № 460758 від 23.05.2014 року, виданої ОСОБА_6, встановлено, що вартість автомобіля становить 130000 грн. та що розрахунок за автомобіль безпосередньо проводиться між продавцем і покупцем (а.с. 24).

Аналізуючи дані обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки відповідачі та їх представники в судовому засіданні не надали письмових доказів, які б стверджували фактичну передачу коштів від покупця до продавця, тобто сторонами не вчинено реальних дій, які б свідчили про виконання такого правочину, а саме договору купівлі-продажу автомобіля, а після переоформлення автомобіля ОСОБА_8 продовжує ним користуватися, постійно керує цим автомобілем, то ОСОБА_8І продовжує ним володіти, а відтак договір купівлі-продажу є фіктивним.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на наступне.

У ч. 5 ст. 203 ЦК України зазначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У пунктах 7, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" N 9 від 06 листопада 2009 року роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Також, судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

При цьому, суд першої інстанції вказаних положень закону та роз'яснень при ухваленні оскаржуваного судового рішення не врахував, оскільки виходив із того, що безпосередньо ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не мали наміру виконувати умови договору, при цьому не встановив в цьому умислу сторін правочину, а також, не врахував того, що автомашина перейшла у власність ОСОБА_6, сторони правочину визнали передачу коштів, а управління автомашиною ОСОБА_8 не є правом володіння , а є тільки правом користування чужим майном за згодою власника, тобто ОСОБА_6

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Установивши, що спірний автомобіль придбано за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що майно належить подружжю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності.

Разом з тим, помилкові висновки щодо застосування судом статей 60, 65 СК України за конкретних обставин даної справи потягли ухвалення судом незаконного рішення.

Так, за нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Однак, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину) якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним.

Аналогічні висновки викладені і у правовій позиції Верховного Суду України у справі №6-7цс15 від 08.04.2015 року.

А тому, позовні вимоги позивачки ОСОБА_9 про визнання недійсним правочину з договору купівлі-продажу автомашини до задоволення не підлягають, оскільки договір про відчуження рухомого майна, який не потребує нотаріального посвідчення та державної реєстрації, було укладено в період шлюбу між сторонами та з відома ОСОБА_9, то слід вважати, що договір укладено в інтересах сім'ї за взаємною згодою подружжя, а тому висновки суду першої інстанції про вчинення оспорюваного договору без згоди позивача не відповідають дійсності і за таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

При цьому, з матеріалів справи установлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 сімейні стосунки припинили з серпня 2014 року, про що встановлено рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 15 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу, що відповідно не потребує доказуванню (а.с.87).

Спірний автомобіль було продано, як спільне майно подружжя, 23.05.2014 року, за вартістю у 130000 грн. (а.с. 24), тобто за час проживання сторін у шлюбі.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Відповідно до розяснень, що містить п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України" № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" слідує, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Пунктом 30 цієї Постанови передбачено, що у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження проти волі іншого із подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховуються при поділі.

Зважаючи на дані обставини, положення норм законодавства та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для стягнення компенсації за частину спільного майна подружжя, а саме частину спірної автомашини, немає, оскільки сторони перебували у зареєстрованому шлюбі на час продажу автомашини, кошти від продажу даної автомашини надійшли до сімейного бюджету подружжя, а відповідно до положень СК України презюмується, що ОСОБА_8 діяв в інтересах сім*ї, так як при цьому позивачкою не було доведено факту того, що кошти від реалізації автомашини ОСОБА_8 були використані не в інтересах сім*ї, і в матеріалах справи не міститься жодного доказу на підтвердження цього, окрім пояснень позивачки ОСОБА_9 та її матері ОСОБА_11

Розглядаючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 та заявлені позовні вимоги у зустрічному позові про визнання дійсним договору купівлі-продажу спірної автомашини дійсним, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга в цій частині, як і позовні вимоги ОСОБА_8 не підлягають до задоволення з підстав викладених вище та того, що даний договір не визнано недійсним.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 підлягають до задоволення, але заявлені позовні вимоги у зустрічному позові ОСОБА_6 про застосування наслідків недійсності правочину з договору купівлі - продажу спірної автомашини та стягнення з ОСОБА_9 на його користь половини вартості автомашини є безпідставними, не доведеними і такими, що не підлягають до задоволення в силу того, що даний правочин не визнано недійсним.

Зважаючи на викладене, та з врахуванням встановлених обставин, матеріалів справи, доводів сторін та апеляційних скарг, положень норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене без додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг є частково обґрунтованими, а тому апеляційна скарга ОСОБА_8 підлягає до часткового задоволення, апеляційна скарга представника ОСОБА_6 до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 та про відмову у зустрічних позовах ОСОБА_8 та ОСОБА_6, відповідно до положень ст.309 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307 , 309 , 313 , 314, 316 , 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу легкового автомобіля, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про застосування наслідків недійсності правочину та зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визнання правочину дійсним, - скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким:

- у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу легкового автомобіля, визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя та стягнення грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя відмовити;

- у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про застосування наслідків недійсності правочину відмовити;

- у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визнання правочину дійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :