Справа № 574/1470/15-ц Провадження №2/574/23/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцан В.М.

при секретарі Кошелєвій Н.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, з житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1. На день смерті з ним проживала його дружина та мати позивача ОСОБА_6, окрім якої спадкоємцями був він сам та його сестра ОСОБА_4. Після поминок вони завели розмову хто саме буде оформляти спадщину. Однак мати повідомила, що поки вона жива, ніхто будинку ділити не буде і вони із сестрою погодилися на таки умови, і, як він вважав, ніхто до нотаріальної контори з питань прийняття спадщини не звертався. ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати ОСОБА_6, після смерті якої він звернувся до нотаріальної контори де дізнався, що фактично його сестра ОСОБА_4, вже отримала свідоцтво про право на спадщину, в тому числі і на будинок після смерті батька. Враховуючи, що остання порушила укладену між ними домовленість з приводу оформлення спадщини після смерті батька, а нотаріус не повідомив його про заведення спадкової справи, вважав, що пропустив строк подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька з поважних причин, а тому просив визначити додатковий строк для вчинення таких дій.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 свої вимоги уточнив, зазначаючи, що жодних домовленостей із своєю сестрою ОСОБА_4, щодо оформлення спадщини після смерті їхнього батька, він не мав. Не подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини пояснив своє юридичною необізнаністю та забороною матері оформляти спадщину при її житті. В подальшому подав письмові уточнення до позовної заяви в яких зазначив, що відповідачка приховала від нотаріуса існування інших спадкоємців першої черги, тобто його. Нотаріус в свою чергу належним чином не перевірив коло спадкоємців, не повідомив його про заведення спадкової справи та не роз'яснив йому право подачі заяви про прийняття спадщини, що на його думку і є поважними причинами пропуску строку вчинення таких дій. Просив його позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в своїх поясненнях підтримав заявлені вимоги, вважав, що зазначені причини пропуску строку подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті батька, з врахуванням стану його здоров'я, є поважними.

Представник відповідачки ОСОБА_2 просив у задоволенні позову відмовити вважаючи його необґрунтованим. Жодних домовленостей між позивачем та відповідачкою щодо порядку оформлення спадщини після смерті батька не було. При цьому, ОСОБА_7 відповідно до вимог чинного законодавства прийняла спадщину і жодних перешкод у проведенні аналогічних дій позивачем не вчиняла.

Дослідивши обставини справи, представлені докази, давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивача та відповідачки ОСОБА_5, що вбачається з лікарського свідоцтва про смерть НОМЕР_1, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 свідоцтв про народження сторін, свідоцтва про одруження відповідачки (а.с.6-7,37,62-63,184-185).

Заповіт від його імені при житті не посвідчувався, що видно з показів сторін, інформаційної довідки зі спадкового реєстру (а.с.90-120).

До кола спадкоємців першої черги, відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, ввійшли його дружина ОСОБА_6, яка мешкала на день смерті із спадкодавцем, та його діти - син ОСОБА_3, позивач по справі, та донька - відповідачка ОСОБА_4, які проживали окремо від спадкодавця, що підтверджується довідкою Буринської міської ради, домовою книгою (а.с.45-49,64).

05.11.2013 року відповідачка подала заяву про прийняття спадщини до Буринської районної державної нотаріальної контори, у зв'язку з чим була заведена спадкова справа №237/2013, а 20.11.2015 року їй видано свідоцтво про право на спадщину до якої ввійшов будинок розташований по АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та земельна ділянка на якій він розташований для обслуговування будинку, що належали спадкодавцю на праві приватної власності (а.с.57,77-178).

ОСОБА_6 від прийняття спадщини відмовилася, що вбачається із заяви від 05.11.2013 року, яка була подана до Буринської районної державної нотаріальної контори і ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла (а.с.8,56).

Позивач ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальної контори не звертався, що підтверджується як його показами так і з інформаційної довідкою із Спадкового реєстру. При цьому останній стверджує, що пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин, оскільки не був обізнаний з порядком подання заяви про прийняття спадщини, він та його дружина хворіли, відповідачка приховала від нотаріуса наявність інших спадкоємців першої черги, а нотаріус не повідомив йому про заведення спадкової справи та не роз'яснив йому право подачі заяви про прийняття спадщини.

Аналізуючи зазначені доводи суд приходить до висновку, що вони належними доказами не підтверджені та не ґрунтуються на законі.

Зокрема, свідок ОСОБА_8 пояснила, що позивач являється рідним братом її матері ОСОБА_4, тобто її дядьком. Її мати за життя доглядала за своїми батьками та здійснила їх поховання. Позивач знав, що її мати ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_6 ходили до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті діда. Про це їй особисто повідомила ОСОБА_6 по телефону коли ще була жива. При цьому її дядько говорив, що після смерті ОСОБА_6 все одно звернеться до суду з приводу батькової спадщини.

Свідок ОСОБА_9 також підтвердила, що в 2013 році, точної дати не пам'ятає, коли приходила до ОСОБА_6, її дочка ОСОБА_4 повідомила, що подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд України висловив і при розгляді справи №6-148цс15 у своїй постанові від 04.11.2015 року за результатами перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме ч.3 ст.1272 ЦК України. При цьому в силу ст.360-7 ЦК України, рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних відносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у свої діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Як встановлено судом, жодних домовленостей з приводу подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 між сторонами не було. Мати позивача в відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України відмовилася від прийняття спадщини.

Крім того, аналізуючи подані позивачем документи з приводу стану його здоров'я та дружини (а.с.186-204), суд вважає, що ці обставини не були непереборними та істотними, тобто такими, що завадили йому подати заяву про прийняття спадщини з огляду на досить тривалий час відведений законодавцем для вчинення вказаних дій.

Не є обґрунтованими доводи позивача і щодо поважності пропуску строку для вчинення цих дій внаслідок не повідомленням йому про заведення спадкової справи нотаріусом, адже обов'язок подати заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, законом покладено саме на спадкоємця, який бажає прийняти спадщину (п.3.2 глава 10 Розділ ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»).

З аналізу положень ст. 68 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року №3425-ХІІ вбачається, що обов'язок нотаріуса перевіряти наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом встановлений лише щодо осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому свідоцтво про право на спадщину, було видане відповідачці лише через два роки після подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини і в цей проміжок часу позивач також не ставив питання про захист свого право, якщо на його думку, мало місце його порушення.

Також судом враховується, що позивач в силу ст.1241 ЦК України мав право і на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на час відкриття спадщини був інвалідом третьої групи, тобто віднесений до категорії непрацездатних повнолітніх дітей спадкодавця, однак є дієздатним, і не подавши у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини, не скористався наданим йому правом.

Зазначений висновок суду узгоджується із роз'ясненнями, що містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За змістом ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків передбачених цим Кодексом. А відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, здійснивши системний аналіз норм, що застосовуються до вказаних вище правовідносин, суд прийшов до висновку, що наведені позивачем причини не подання ним заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті його батька у передбачений законом строк не можна вважати поважними, у зв'язку з чим в задоволенні його позовної заяви необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.5,6,10,11,15,60,212-215ЦПК України, ст.ст.1241,1261,1270,1272 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Буринський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий

Повний текст рішення виготовлений 27.01.2016 року.