Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П., Касьяна О.П., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Варнікова Ксенія Вікторівна, про визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 19 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом.

Зазначав, що 29 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_2, від імені якого на підставі довіреності діяли ОСОБА_4, ОСОБА_3, було укладено договір купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1, який за згодою сторін оформлено у вигляді довіреності.

Надана довіреність від 29 серпня 2007 року посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Варніковою К.В., відповідно до якої позивач має право, крім іншого, знімати з обліку та відчужувати цей автомобіль.

На підтвердження цього договору купівлі-продажу від 29 серпня 2007 року ОСОБА_6 надав ОСОБА_1 розписку, згідно з якою останній придбав автомобіль НОМЕР_1 за 8 000 дол. США.

У зв'язку із порушенням кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину передбаченими ст. 190 КК України, на все його рухоме та нерухоме майно накладено арешт.

Посилаючись на те, що видачею довіреності приховано угоду купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на цей автомобіль.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2014 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль НОМЕР_1.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 19 серпня 2015 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є власником транспортного засобу - автомобіля НОМЕР_1.

18 квітня 2007 року ОСОБА_2 видав ОСОБА_3, ОСОБА_4 нотаріально посвідчену довіреність на право експлуатації та розпорядження належним йому майном - автомобілем НОМЕР_1, строком до 18 квітня 2012 року.

29 серпня 2007 року ОСОБА_7, яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_2, видала довіреність ОСОБА_1, ОСОБА_8 на право експлуатації та розпорядження зазначеним автомобілем.

Згідно розписки виданої ОСОБА_6 він отримав від ОСОБА_1 8 000 дол. США за продаж автомобіля НОМЕР_1.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (який дів на час виникнення спірних правовідносин), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім документів визначених порядком, також додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічних паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договоромта не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягала застосуванню, дійшов обґрунтованого висновку про те, що видача довіреності на право володіння, користування та розпорядження автомобілем, копія розписки, в якій відсутня дата її укладення, про отримання від ОСОБА_1 8 000 дол. США ОСОБА_6, що не був залучений до участі у справі, не свідчить про укладення договору купівлі-продажу автомобіля, тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірний автомобіль.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Враховуючи зазначене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 19 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

О.П. Касьян

О.В. Попович