Головуючий у 1 інстанції: Хараджа О.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Ігнатоля Т.Г., Кочегарової Л.М.,

за участю секретаря Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі з жовтня 2014р. по березень 2015р. у сумі 9731,40грн., індексації заробітної плати за цей же період часу в сумі 2975,71грн., середнього заробітку за час затримки у розрахунку за період з 17.03.2015р. по 15.09.2015р. в сумі 19961,52грн., посилаючись на непроведення роботодавцем з нею повного розрахунку в день звільнення.

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18.11.2015р. позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі залишені без розгляду на підставі заяви позивача у звязку із погашенням роботодавцем суми боргу (а.с. 20, 36).

Заочним рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18.11.2015р. позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 «Азовелектросталь» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 13713,56грн., судовий збір в дохід держави у розмірі 487,20грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення в частині відмови у стягненні індексації скасувати і задовольнити ці вимоги в повному обсязі, а рішення в частині середнього заробітку за час затримки у розрахунку при звільненні - змінити, стягнувши по цій позиції 21571,32грн.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивача і представника ОСОБА_3 «Азовелектросталь», дослідивши письмові матеріали справи і перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, за таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 22.05.2009р. перебувала у трудових відносинах з відповідачем; 16.03.2015р. звільнена з підприємства за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію на підставі ст. 38 КзпП України (а.с. 10 -11).

На момент звільнення у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі за період її роботи з жовтня 2014р. по березень 2015р. в розмірі 9731,40грн., яка була виплачена 28.09.2015р. і 29.09.2015р. за платіжними дорученнями №№ 20, 403, 404 (а.с. 12, 21, 26).

Задовольняючи частково позов, суд врахував призведення із звільненим позивачем повного розрахунку лише 29.09.2015р. і взяв до обчислення середнього заробітку весь час затримки у розрахунку - з наступного дня після звільнення - 17.03.2015р. по день повного погашення заборгованості 29.09.2015р. за 134 робочих дні в сумі 13713,56грн., виходячи з середньоденної зарплати 102,34грн. Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення індексації, суд не вбачив до того підстав, бо позивачем не доведено, що їй не виплачувалась індексація.

З такими висновками суду не можна не погодитись.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

ОСОБА_3 «Азовелектросталь» по заробітній платі перед звільненим працівником ОСОБА_2 становив 9731,40грн., що був сплачений роботодавцем в повному обсязі шляхом перерахування на картрахунок позивача 28 і 29 вересня 2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У зв'язку з доведенням факту нездійснення з вини роботодавця повного розрахунку із звільненим позивачем з моменту звільнення і до 29.09.2015р., суд дійшов вірного висновку про наявність матеріально-правових підстав для стягнення з підприємства на користь колишнього працівника ОСОБА_2 середнього заробітку за цей період затримки у розрахунку, починаючи з наступного дня після звільнення.

За положеннями абз. 3 п. 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. N 100 з подальшими змінами (далі Постанова N 100), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно із п. 8 Постанови N 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Обчислюючи середній заробіток, суд правильно, з дотриманням вищенаведених норм, взяв до розрахунку 2 останні місяці перед звільненням позивача: січень-лютий 2015р.

В січні-лютому 2015р. мали місце відпрацьовані робочі години - і саме їх кількості відповідає нарахована за цей час заробітна плата, що вбачається з табелю обліку робочого часу і довідки бухгалтерського підрозділу підприємства, засвідченого печаткою і підписом повноважної особи (а.с. 27, 30): січень - лікарняний (загалом період непрацездатності 22.12.2014р.-06.02.2015р. а.с. 72,73), лютий відпрацьовано 16,4 год. (= 2 робочих дні), за які нарахована зарплата 209,79грн. Середньоденний заробіток при такому підрахунку становить 102,34грн., як правильно втілено в довідці підприємства.

В день свого звільнення 16.03.2015р. працювала, цьому дню в табелі обліку робочого часу відповідає літера «1» (а.с. 30), тому період прострочення виплати заборгованої заробітної плати з 17.03.2015р. по день повного погашення заборгованості 29.09.215р. становить 134 робочих дня згідно графіку роботи позивача. Судом вірно до стягнення визначено середній заробіток за час затримки у розрахунку - 13713,56грн. (102,34грн.х134р.д.).

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності взяття до розрахунку середнього заробітку суми її загального заробітку за останні два місяці перед звільненням 6438,99грн., що нараховано за 40 робочих днів, в результаті чого середньоденний заробіток, як вважає позивач, має становити 160,98грн. - не відповідають письмовим матеріалам справи і не ґрунтуються на положеннях п. 2 Постанови N 100, де вказано, що береться до розрахунку два останні місяці, що передували звільненню.

Крім того, вчиняючи розрахунок середньоденного заробітку, позивач не взяла до уваги положення у п. 4 Постанови № 100, що регламентує види виплат, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, зокрема: одноразові виплати, компенсаційні виплати, в т.ч. компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, а також допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю.

Тому правових підстав для погодження із аргументами апеляційної скарги в частині розміру середньоденного заробітку 160,98грн. немає.

Також відсутні підстави для зміни судового рішення в частині стягнення загалом визначеного середнього заробітку.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача щодо непризведення роботодавцем індексації її заробітної плати за спірний період жовтень 2014р.-березень 2015р., суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

За положеннями ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII (з подальшими змінами), п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. № 1078 (далі за текстом - Порядок № 1078), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Як з'ясовано, в спірному періоді у позивача мали місце як частково відпрацьовані дні, так і періоди простою на підставі локальних актів підприємства, про що свідчать позначки в табелі: «Ф» (неповний робочий тиждень), «П» (простій підприємства) і «1» (робочий день) (а.с. 24, 70, 76-77, 101-114).

За змістом ст. 34 КЗпП України: простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Час простою не з вини працівника за ст. 113 КЗпП України оплачується з розрахунку не нижче двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Оплата простою не з вини працівника належить до виплат за невідпрацьований час, зокрема оплата простоїв не з вини працівника належить до фонду додаткової заробітної плати, згідно Інструкції зі статистики заробітної плати № 5, затвердженої наказом Держкомстату від 13.01.2004 року п.п.2.2.12 (аналогічно відпусткам, курсам ).

Порядок № 1078 у абз.7 п. 4 передбачає виплату індексації пропорційно відпрацьованому часу.

Тож, аналізуючи наведене унормування, не всі доходи громадян підлягають індексації - не підлягають індексації грошові доходи, що носять разовий характер.

Таким чином, оплата простою, що за своїм характером не є постійним регулярним доходом, а носить разовий характер - не є об'єктом індексації.

Разом з тим, зважаючи на частково відпрацьовані в спірному періоді дні, правила, встановлені Законом № 1282-XII і Порядком № 1078 мають до позивача застосовуватись.

Як вбачається з витребуваних судом апеляційної інстанції документів, що містять інформацію щодо предмета доказування, ОСОБА_3 «Азовелектросталь», із урахуванням даних про підвищення заробітної плати ОСОБА_2 і статистичних даних про перевищення порогу індексації понад 101%, здійснено нарахування індексації у листопаді 2014р. 173,63грн., у грудні 2014р. 108,92грн., у лютому 2015р. 5,30грн., у березні 2015р. 112,15грн. (а.с. 71, 75), виплата яких не спростована позивачем.

Відтак, відсутні підстави для стягнення додатково індексації по заробітній платі, про що йдеться в позовній заяві і апеляційній скарзі позивача.

В розрахунковому листі за вересень 2015р. за кодом оплати «452» вказана компенсація частини доходів за затримку виплати заробітної плати в загальному розмірі 2746,97грн., що за відрахуванням податків і обов'язкових платежів становить 2293,72грн. Така виплата, як помилково суб'єктивно вважає позивач у змісті апеляційної скарги, не є наслідком визнання роботодавцем своєї вини у ненарахуванні індексації заробітної плати, а має відношення до несвоєчасно виплаченої заборгованості в сумі 9731,40грн. (а.с. 46, 69).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем не надано до суду апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий С.А.Попова

Судді Т.Г.Ігнатоля

ОСОБА_4