Справа № 2-4017/09
Провадження 6/522/374/16
У Х В А Л А

17 жовтня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну стягувача, поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання,видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Заявник 14.09.2016 року звернувся до суду з заявою про заміну стягувача, поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання,видачу дублікату виконавчого листа по цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Суддя отримав вищезазначену заяву разом зі справою 22.09.2016 року.

В обґрунтування своєї заяви заявник зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-4017/09 стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 0 у загальному розмірі 648 759,66 грн., сплачене державне мито у розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно - технічний розгляд справи у розмірі 30, 00 грн..

12.05.2009 року по даній справі судом були видачі виконавчі листи з примусового виконання вказаного рішення суду від 11.03.2009 року та представником ПАТ «УкрСиббанк» виконавчі документи були направлені до виконання до відповідних відділів ДВС. У рамках виконавчого провадження ПАТ «Дельта банк» звернувся до суду щодо заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25.12.2012 року по справі № 1522/29395/12 було змінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим листом №2-4017/09, виданого судом 05.12.2009 року, з АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк». Станом на момент подачі цієї заяви встановлено, що виконавче провадження про стягнення суми боргу з ОСОБА_3 закрите, 14.11.2010 року державним виконавцем першого Приморського ВДВС ОМУЮ винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві. Проте, ухвала суду про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні була видана пізніше закриття виконавчого провадження, що унеможливо фактичну заміну сторони стягувача. Виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 також було закрите, виконавчий документ повернуто стягувачеві - ПАТ «УкрСиббанк». Представниками ПАТ «Дельта банк» встановлено, що виконавчі листи про стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 0 у загальному розмірі 648 759,66 грн., сплачене державне мито у розмірі 1 700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічний розгляд справи у розмірі 30, 00 грн. до ПАТ «Дельта банк» не передавались, про що складено відповідний акт. 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснені тимчасової адміністрації у ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК». Відповідно до постанови Правління НБУ від 02 жовтня 2015 р. № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд гарантування) прийнято рішення від 02 жовтня 2015р. № 181, «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк». Таким чином, у звязку з запровадженням процедури ліквідації нового кредитора, що спричинило звільнення працівників та втрату документації банків, відсутністю належного контролю за ходом здійснення виконавчого провадження,АТ «Дельта Банк» було позбавлено можливості вчасно виявити відсутність виконавчих документів.

У судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, неявка сторін не є перешкодою для розгляду заяви.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З матеріалів справи вбачається, що 11.03.2009 р. Приморським районним судом м. Одеси винесено заочне рішення суду по цивільній справі №2-4017/09 за позовом АКІБ «УкрСибБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 31.01.2007 р., та за яким стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» суму заборгованості у розмірі 648 759, 66 грн., державне мито у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ процесу у сумі 30 грн..

На підставі зазначеного рішення суду 12.05.2009 року та 15.09.2009 року були видані виконавчі листи №2-4017/09.

Згідно інформації, наданої заявником, при перевірці кредитної справи ОСОБА_1, ОСОБА_2 було встановлено втрату оригіналів виконавчих листів про стягнення з них на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 31.01.2007 р. у розмірі 648 759, 66 грн., державного мита у розмірі 1700 грн. та витрат на ІТЗ процесу у сумі 30 грн., що заборгованість перед ПАТ «Дельта Банк» не погашена, рішення суду залишається невиконаним, а отже виконавчі документи підлягає подальшому примусовому виконанню.

Відповідно до ч.2 ст. 368 ЦПК України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом», тобто, виконавчий лист видається лише за заявою стягувача.

Відповідно до ст.370 ЦПК України, замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Виконавчі документи повинні бути предявлені до виконання в строки, встановлені ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 606-ХІV стягувач, який пропустив строк предявлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку предявлення до суду. Таке право стягувача передбачено також ч. 1 ст. 371 ЦПК.

Зазначений строк є процесуальним, а отже, може бути поновлений.

Статтею 371 ЦПК України передбачено можливість поновлення пропущеного строку для предявлення до виконання виконавчого листа, та зазначено, що стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом за наявності поважної причини цього пропуску.

На думку суду, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду з позовом, та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій і підтверджені належними доказами.

Одночасно, під час вирішення питання про можливість поновлення строку пред'явлення виконавчих листів до виконання, суд має враховувати, що відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є обов'язковість рішень суду.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання статті 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду" (рішення у справі «Горнсбі проти Греції», від 19 березня Г997 року, пункт 40).

Щодо питання поновлення процесуальних строків національними судами, Європейський суд з прав людини зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), від 21 лютого 1975 року, пункт 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» (Guerin v. France), від 29 липня 1998 року, пункт 37).

Європейський суд у своїх рішеннях також відзначає, що правило регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі «Перез де ОСОБА_2 Каванілес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, пункт 45).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1, 4 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд вивчивши заяву, перевіривши матеріали справи, вважає, що оскільки рішення суду на теперішній час не виконано, а тому вважає за необхідне видати дублікат виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь заявника боргу та поновити пропущений строк для пред'явлення виконавчих документів до виконання по цивільній справі № 2-4017/09 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В частині вимог заявника про заміну сторони у справі №2-4017/09 про стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №0 від 31.01.2007 р. у розмірі 648 759, 66 грн., державне мито у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ процесу у сумі 30 грн. суд враховує наступне.

В ухвалі суду від 25.12.2012 року (справа №1522/29395/12) судом встановлено, що згідно витягу з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року вбачається, що ПАТ «УкрСиббанк» продав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами, у тому числі права вимоги за Кредитним договором №0 від 31.01.2007 р., що підтверджується актом прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Згідно п.2.1. цього Договору зазначено, що Продавець погоджується продати (відступити) Права вимоги за кредитами та передати їх Покупцеві, а Покупець цим погоджується придбати Права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі.

За цим Договором до ПАТ «Дельта Банк» переходять всі права як стороні, у зобов'язаннях, які виникли на підставі Договору №0 від 31.01.2007 р., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк»та ОСОБА_3.

Згідно наданого суду Акту прийому-передачі документації за Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р. зазначено, що кредитний договір №0 від 31.01.2007 р. укладений з боржником ОСОБА_3.

Підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва (так само як і внаслідок виконання зобовязання за боржника поручителем, майновим поручителем або іншою третьою особою) буде пряма вказівка акта цивільного законодавства (ч.3 ст.11 ЦК України), а також настання певних обставин, які мають юридичне значення .

Частиною 1 ст.512 ЦК України передбачено, що Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов'язку боржника третьою особою.

Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно вимог чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобовязаннях через волевиявлення сторін або вказівку (відступлення права вимоги) є частковим правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), оскільки не передбачає переходу всієї сукупності прав та обовязків до правонаступника (що має місце у випадках припинення юридичної особи та спадкового наступництва у випадку смерті фізичної особи), однак є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов'язанні, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно зі ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

Процесуальний порядок правонаступництва визначений ст.37 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Враховуючи, що сторонами досягли згоди за усіма істотними умовами договору, дотримані усі вимоги передбачені цивільним законодавством України та між ними укладений договір у розумінні ЦК України, суд приходить до висновку, що ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за Кредитним договором №0 від 31.01.2007 р., що був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що заява ПАТ «Дельта Банк» є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 11, ч.2, 197 ч.2, 209-210, 368, 370, 371 ЦПК України, ст.11, 512, 513, 516 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Залучити ПАТ «Дельта Банк» як правонаступника позивача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» у цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Видати публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» дублікати виконавчих листів №2-4017/09, виданих Приморським районним судом м. Одеси, на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.03.2009 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» суму заборгованості за Кредитним договором №0 від 31.01.2007 р., у розмірі 648 759, 66 грн., державне мито у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ процесу у сумі 30 грн..

Поновити публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» строк для пред'явлення до виконання виконавчих листів №2-4017/09, виданих Приморським районним судом м. Одеси, на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.03.2009 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» суму заборгованості за Кредитним договором №0 від 31.01.2007 р., у розмірі 648 759, 66 грн., державне мито у розмірі 1700 грн. та витрати на ІТЗ процесу у сумі 30 грн..

У виконавчих листах про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 суми заборгованості за Кредитним договором №0 від 31.01.2007 р., у розмірі 648 759, 66 грн., державного мита у розмірі 1700 грн. та витрат на ІТЗ процесу у сумі 30 грн. стягувачем вказати ПАТ «Дельта Банк».

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали, згідно ч.2 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

17.10.2016