Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 320/6183/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Кучеренко Н.В.
Провадження № 22-ц/778/1940/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Командитного товариства «ОСОБА_4 і компанія «Мелітопольського елеватора», третя особа - Державне підприємство «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне», про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що за результатами проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна, а саме: насіння пшениці клас 2, вага 85 680 кг, насіння пшениці клас 3, вага 158 830 кг, насіння пшениці клас 4, вага фізична 70 430 кг, вага залікова 68 993 кг, він став переможцем електронних торгів та придбав у власність вказане майно. За придбане майно ним були внесені кошти в розмірі 554 502 грн.

У грудні 2014 року він прибув за місцем зберігання цього майна, а саме до Командитного товариства «ОСОБА_4 і компанія «Мелітопольського елеватора» та мав намір забрати придбане майно, однак йому було відмовлено мотивуючи тим, що придбане ним майно він зможе забрати лише після сплати послуг за його зберігання. На що ним в касу підприємства були внесені кошти за зберігання майна в сумі 78 804,62 грн. Враховуючи те, що ним будь-які договори по зберіганню придбаного майна до придбання майна з електронних торгів не укладались, вважає що відповідачем вказані кошти були набуті без достатньої правової підстави.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті кошти в розмірі 78 804,62 грн. та судові витрати.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Так, загальні підстави для виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які вникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні у відділі державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області перебувало зведене виконавче провадження № 3774994 про стягнення з Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» на користь УПФУ в м. Мелітополі та Мелітопольському районі, ТДАТУ, ОСОБА_5 суми боргу в розмірі 449 416 грн. 29 коп. (т. 1, а.с. 181, 182).

В ході проведення виконавчих дій 14 липня 2014 року за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Фрунзе, 53, в Командитному товаристві «ОСОБА_4 і компанія «Мелітопольського елеватора» було складено акт опису та арешту майна, згідно якого було описано і накладено арешт на майно боржника - Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне», а саме: насіння пшениці клас 2, вага 85 680 кг, насіння пшениці клас 3, вага 158 830 кг, насіння пшениці клас 4, вага фізична 70 430 кг, вага залікова 68 993 кг. Описане та арештоване майно передано на зберігання керуючому санацією Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 181,182).

19 грудня 2014 року за результатами проведення електронних торгів, позивач став переможцем електронних торгів та придбав майно: насіння пшениці клас 2, вага 85 680 кг, насіння пшениці клас 3, вага 158 830 кг, насіння пшениці клас 4, вага фізична 70 430 кг, вага залікова 68 993 кг, про що головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області складені відповідні акти (т. 1, а.с. 7, 8, 9).

За придбане майно позивачем була внесена загальна сума в розмірі 554 502 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 58692541, 58688928, 58900802, 58904184 від 03 грудня 2014 року, 11 грудня 2014 року (т. 1, а.с. 11, 12).

22 грудня 2014 року постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області було знято арешт з майна, а саме: насіння пшениці клас 2, вага 85 680 кг, насіння пшениці клас 3, вага 158 830 кг, насіння пшениці клас 4, вага фізична 70 430 кг, вага залікова 68 993 кг (т. 1, а.с. 10).

ОСОБА_3 посилається на те, що він звернувся до Командитного товариства «ОСОБА_4 і компанія «Мелітопольського елеватора», де зберігалося придбане ним вищевказане майно з вимогою про його отримання, однак йому було відмовлено, оскільки у підприємства-боржника наявна заборгованість за зберігання майна, після чого в касу відповідача ним була здійснена оплата в розмірі 78 804 грн. 62 коп., на підтвердження чого ним надані квитанції до прибуткового касового ордеру №№ 46, 58 від 22-26 грудня, 29 грудня, 30 грудня 2014 року, 12 січня, 13 січня 2015 року (т. 1, а.с. 13-17).

Вважаючи, що сплачені ним кошти відповідач отримав без достатньої правової підстави, ОСОБА_3 звертався до Командитного товариства «ОСОБА_4 і компанія «Мелітопольського елеватора» з письмовою вимогою від 28.04.2015р. про повернення сплачених ним коштів в розмірі 78 579 грн. 62 коп. (т. 1, а.с. 18).

Проте, згідно листа вих. № 200 від 26 травня 2015 року директор Командитного товариства «ОСОБА_4 і компанія «Мелітопольського елеватора» відмовив позивачу в поверненні отриманих коштів, зазначивши, що оплата послуг за зберігання в зазначеній сумі була здійснена безпосередньо Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» згідно договору схову, укладеному ліквідатором Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» з відповідачем (т. 1, а.с. 19).

Судом першої інстанції з даного приводу були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які пояснили, що вони працювали арбітражними керуючими Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» в різний період, та вони один одному передавали документи підприємства. Зазначили, що між підприємством та Командитним товариством «ОСОБА_4 і компанія «Мелітопольського елеватора» було укладено договір про надання послуг по зберіганню зернових культур. Інформація про наявність заборгованості за даним договором міститься у відповідних актах. Також пояснили, що ними не проводилась відповідачу оплата послуг за зберігання зернових культур, оскільки кошти на рахунках підприємства були відсутні. Про сплату коштів відповідачу ОСОБА_3 їм нічого невідомо.

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції була допитана свідок ОСОБА_8, яка пояснила, що з 30 березня 2015 року працює керуючою санацією підприємства. Їй відомо, що в Командитному товаристві «ОСОБА_4 і компанія «Мелітопольського елеватора» на зберіганні знаходились зернові культури підприємства, в тому числі й арештовані. Сплату за зберігання зернових культур вони здійснювали, в тому числи шляхом їх продажу відповідачу. Також зазначила, що їй від попереднього арбітражного керуючого не в повному обсязі були передані бухгалтерські документи, деякі документи вона відновлювала. З платіжними документами, на які посилається позивач, він до підприємства не звертався. Про сплату коштів відповідачу позивачем ОСОБА_3 їй нічого невідомо.

10 липня 2014 року між Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» та Командитним товариством «ОСОБА_4 і компанія «Мелітопольського елеватора» було укладено договір про надання послуг по зберіганню зернових культур № 54-07-14 (т. 1, а.с. 109-113).

Суд першої інстанції, з огляду на положення ч. 1 ст. 207 ЦК України, дійшов вірного висновку, що наявність письмових документів, зокрема вищевказаного договору про надання послуг по зберіганню зернових культур від 10 липня 2014 року, свідчать про укладення між Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» та Командитним товариством «ОСОБА_4 і компанія «Мелітопольського елеватора» у письмовій формі правочину щодо зберігання майна.

Показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 підтверджено, що в Командитному товаристві «ОСОБА_4 і компанія «Мелітопольського елеватора» зберігалось майно, яке належить Державному підприємству «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне», в тому числі й арештоване, та зберігання здійснювалось на підставі укладеного між ними договору.

Той факт, що у квитанціях до прибуткового касового ордеру зазначено прізвище ОСОБА_3, не є підставою для застосування положень статті 1212 ЦК України, а зумовлює інші наслідки, передбачені для зобов'язальних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд, здійснивши системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України, дійшов підставного висновку про те, що чинний договір є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Оскільки між Державним підприємством «Сільськогосподарське підприємство «Лазурне» та Командитним товариством «ОСОБА_4 і компанія «Мелітопольського елеватора» 10.07.2014р. був укладений договір про надання послуг по зберіганню зернових культур № 54-07-14, кошти були отримані у виконання даного договору, та вказана правова підстава в установленому порядку не скасована, не визнана недійсною, не змінена, не припинена, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для застосування статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року у справі № 6-100цс15.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 висновків суду не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи, є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Всі викладені у апеляційній скарзі обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_3 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача судових витрат у вигляді судового збору, понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду (т. 2, а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 лютого 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: