Номер провадження: 22-ц/785/2513/16
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сидоренко І.П., Погорєлової С.О.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2013 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру №3, яка складає 58/100 частин у житловому будинку АДРЕСА_1 яка складається з наступних приміщень: №3-1 - кухня, площею 9,3 м.кв., №3-2 - кладова, площею 3,2 м.кв., №3-3 - сарай, площею 10,6 м.кв., №3-4 - гараж, площею 17,3 м.кв., №3-5 житлова кімната, площею 8,9 м.кв., №3-6 - житлова кімната, площею 29,4 м.кв., №3-7 - житлова кімната, площею 23,6 м.кв., V - сіни, площею 10,2 м.кв., VІ - підвал, площею 25,4 м.кв., загальною площею 102,3 м.кв., в тому числі житлової 61,9 м.кв., підсобної 40,4 м.кв.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2013 року та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Відповідно заяви до вказаної апеляційної скарги приєдналася ОСОБА_4, яка також просить суд скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Відповідно ухвали апеляційного суду Одеської області від 27.05.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - відхилено та вказане рішення залишено без змін.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.12.2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27.05.2015 року - скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.213ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судова колегія вважає, що з вищевказаним рішенням суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Так, відповідно матеріалів справи, 11.11.1971 року ОСОБА_6 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу придбав у ОСОБА_7 ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 до складу якої входило шість кімнат, дві кухні, два коридори та два підвали.

10.07.1989 року Білгород-Дністровським міжміським БТІ було зареєстровано вказаний договір купівлі-продажу, проведено технічну інвентаризацію будинку та складено технічний паспорт, відповідно до якого за позивачем зареєстровано такі приміщення: №3-1 - кухня, площею 9,3 кв.м., №3-2 - кладова, площею 3,2 кв.м., №3-3 - сарай, площею 10,6 кв.м., №3-4 - гараж, площею 17,3 кв.м., №3-5 житлова кімната, площею 8,9 кв.м., №3-6 - житлова кімната, площею 29,4 кв.м., №3-7 - житлова кімната, площею 23,6 кв.м., V - сіни, площею 10,2 кв.м., VІ - підвал, площею 25,4 кв.м., загальною площею 102,3 кв.м., в тому числі житловою - 61,9 кв.м., та підсобною - 40,4 кв.м.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 просив визнати за ним право власності на більшу розміром частку у праві власності на домоволодіння АДРЕСА_1 ( на 58/100) , ніж та, яка зазначена у договорі купівлі-продажу цього домоволодіння від 11 листопада 1971 року ( 50/100), вимогу обґрунтовував тим, що при його укладенні було допущено помилку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на підставі ст. 392 ЦПК України виходив з того, що доводи позивача підтверджуються висновком судової будівельно-технічної експертизи №46/09, відповідно до якої розмір частки позивача у житловому будинку АДРЕСА_1 станом на 11 листопада 1971 року складав 59/100 частин.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦК Української РСР угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Отже, у разі незгоди із розміром набутого за угодою майна у зв'язку з допущеною помилкою під час її укладення, особа може вимагати визнання цієї угоди недійсною.

Згідно із ст. 119 ЦК Української РСР коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.

Згідно із ч. 3 ст. 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Частиною 4 цієї статті встановлено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Отже, у разі набуття особою майна у спільну часткову власність та збільшення розміру частки у такому майні за згодою інших співвласників, частка такої особи підлягає відповідній зміні, в тому числі у судовому порядку, якщо співвласники заперечують проти такої зміни.

Відповідно технічних паспортів на жилий будинок індивідуального житлового фонду АДРЕСА_1, які було складено у квітні 1989 року, до складу домоволодіння входять споруди, збудовані в період із 1917 року до 1988 року.

Позивач просив визнати за ним право власності на більшу розміром частку у праві власності на домоволодіння , ніж та, яка зазначена у договорі купівлі-продажу цього домоволодіння від 11 листопада 1971 року (50/100), обґрунтовуючи вимоги саме тим, що при його укладенні було допущено помилку.

При цьому, позивачем не було заявлено вимог про визнання договору купівлі продажу від 11 листопада 1971 року недійсним.

Згідно ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 60, частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона за допомогою належних та допустимих доказів, передбачених ст.ст. 57-59 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За встановлених обставин, з урахуванням вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 16.12.2015 року, оскільки позивач у судовому порядку договір купівлі продажу від 11 листопада 1971 року не оспорював, колегія приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2013 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: І.П. Сидоренко

С.О. Погорєлова