ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2182/15-ц
Провадження № 2/362/113/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2016 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Орда О.О.,

при секретарі: Хоменко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № K2X6FU00436219 від 16 червня 2007 року, яка станом на 01 квітня 2015 року становить 6 575,02 дол. США, та складається із: 2 950,17 дол. США - заборгованість за кредитом; 1178,49 дол. США.- заборгованість по процентах за користування кредитом; 552,49 дол. США-заборгованість по комісії за користування кредитом; 1893,87 дол США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, що за курсом 23,45 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.04.2015 року складає 154 184,22 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 16 червня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № K2X6FU00436219, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 9745,25 дол. США з кінцевим терміном повернення 15 червня 2012 року. Взяті на себе зобов'язання відповідач належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 01 квітня 2015 року має заборгованість перед Банком.

В рахунок забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 було укладено договори поруки, згідно яких вказана особа зобов'язалась солідарно відповідати за виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань, що виникли із кредитного договору, в зв»язку з чим позивач вважає, що поручитель разом із позичальником є солідарними боржниками за забов»язаннями, що виникли із кредитного договору.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити з підстав наведених у ньому.

Відповідачі та їх представник заперечували проти задоволення позову, просили відмовити, з підстав наведених в письмових запереченнях, між банком та ОСОБА_1І було укладено спірний кредитний договір на купівлю автомобіля ОСОБА_4, 29 вересня 2009 року відповідно до акту-прийому передачі автомобіля -автомобіль ОСОБА_4 було передано банку для його реалізації, про що банком була надана довідка про погашення заборгованості. 20 вересня 2011 року банк звернувся з вимогою до ОСОБА_1І про погашення заборгованості, в жовтні 2011 року банк звернувся з відповідними вимогами до поручителя, проте ухвалою Васильківського міськрайонного суду від 27 квітня 2012 року позов залишено без розгляду, оскільки банк повторно звернувся до суду лише в квітні 2015 року, а залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності просили відмовити в задоволенні позову оскільки позивачем пропущено строк позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, у відповідності до ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами, у відповідності до ст. 629 ЦК України.

Судом встановлено, що 16 червня 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № K2X6FU00436219, за умовами якого відповідач отримав кредит на купівлю автомобіля у розмірі 9745,25 дол. США з кінцевим терміном повернення 15 червня 2012 року.

Згідно п.7.1 кредитного договору погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку (щомісячний платіж) у сумі 229, 51 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди; Періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитно-заставним договором.

В рахунок забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, згідно яких вказана особа зобов'язались солідарно відповідати за виконання своїх зобов'язань, що виникли із кредитного договору.

ОСОБА_1І взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту та процентів належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 01 квітня 2015 року має заборгованість перед Банком у сумі 6 575,02 дол. США, та складається із: 2 950,17 дол. США - заборгованість за кредитом; 1178,49 дол. США.- заборгованість по процентах за користування кредитом;; 552,49 дол. США-заборгованість по комісії за користування кредитом; 1893,87 дол США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, що за курсом 23,45 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.04.2015 року складає 154 184,22 грн.

Згідно повідомлення від 20 вересня 2011 року ПАТ КБ «Приват Банк» направленого на адресу ОСОБА_1 за ним по кредитному договору № K2X6FU00436219 від 16 червня 2007 року рахується заборгованість в сумі 3721,48 доларів США, яка складається з 2950, 65 доларів США заборгованість за кредитом, 521,30 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 240,59 доларів США -заборгованість по комісії за користування кредитом, 8,94 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а.с.82)

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2012 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без розгляду відповідно до п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно ч.ч.1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Статтею 265 ЦК України передбачено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

За змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону

З огляду на вимоги частини першої статті 265 ЦК України залишення судом позову без розгляду з підстав, зазначених у статті 207 ЦПК України, не зупиняє перебігу позовної давності, тобто перебіг позовної давності, що розпочався до подання позову, продовжується в загальному порядку.

Норми ст. 207 ЦПК У мають певні спільні підстави для залишення позову (позовної заяви) без розгляду, причому ці підстави стосуються недоліків при поданні позову або неналежних дій (бездіяльності) позивача у певних випадках. З огляду на викладене, метою цієї норми є перш за все запобігання зловживання правом, тобто подання необґрунтованого або неналежно обґрунтованого позову, з метою штучного подовження строку позовної давності.

Крім того, з аналізу норм ст.ст. 264, 265 ЦК України можна дійти наступного логічного висновку: оскільки залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, то воно тим більше не може перервати позовну давність, так як цей наслідок є більш важким для відповідача

Зважаючи на те, що у звязку з невиконанням ОСОБА_1І своїх зобовязань за кредитним договором 20 квітня 2011 року банком на адресу ОСОБА_1І було направлено повідомлення з проханням дострокового виконання умов кредитного договору в дату отримання повідомлення, однак вимога банку не була виконана в повному обсязі, позов пред'явлено з пропуском трирічного строку позовної давності (дата відправки з поштового відділення - 24.04.2015 року), і відповідачі ставили питання про застосування строків давності (а.с.101-103), суд вважає, що у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 слід відмовити

Щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3 судом встановлено наступне.

Статтею 543 ЦК України визначено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно із ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

2. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 11 договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання зобов'язання за кредитним договором.

Згідно із п. 12 договору поруки сторони дійшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється протягом 5 років.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договорe поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14.

Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Зі змісту договору поруки вбачається, що строк її припинення не встановлено, тому згідно з вимогами вищевказаних норм матеріального права, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково не пред'явить вимоги до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2012 року позов Комерційного Банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 залишено без розгляду (а.с. 81).

Як роз'яснив пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 24 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Таким чином, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за кредитним договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 квітня 2012 року позов Комерційного Банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 залишено без розгляду, отже враховуючи, що предявивши позов в 2012 році банк змінив строк виконання основного зобовязання, а з даним позовом звернувся після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_3О також не має. (а.с. 81).

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то відповідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208-210, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 203, 257, 258, 259 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

У позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: