Номер провадження: 22-ц/785/230/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди 100 000 грн,

встановила:

22 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначив, що у газеті «Форпост «Авангарда», у випуску №3 від 11 жовтня 2015 року, опублікована стаття під назвою: «…Це не «поліпшення благоустрою» - це казнокрадство!», у якій викладено інтервю з депутатом Авангардівської селищної ради ОСОБА_4 наступного змісту: «Справа в тому, що за рахунок нашого селищного бюджету, який належить усім мешканцям Авангарду, ОСОБА_3 затіяв дуже великі, за обсягом витрачених коштів, ремонтні роботи, начебто для поліпшення благоустрою. Але усі мої спроби зясувати куди та у якому обсязі насправді йдуть виділені з бюджету кошти наштовхнулися на відмову ОСОБА_3 надати таку інформацію…. А те, що ОСОБА_3 відмовляється звітувати перед депутатами куди він витратив, та продовжує витрачати величезні кошти, дає підстави вважати наявність крадіжки».

Посилаючись, що у зазначеному інтвервю ОСОБА_4 поширив відносно позивача інформацію, яка не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність, ділову репутацію та завдала йому моральної шкоди, позивач просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що він конкретно позивача не звинувачував у крадіжці і наміру заподіяння моральної шкоди позивачу у нього не було.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного судового рішення із ухваленням нового про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що висловлення відповідача ОСОБА_4 стосовно позивача ОСОБА_3 у газеті «Форпост «Авангарда», у випуску №3 від 11 жовтня 2015 року, у статті під назвою: «…Це не «поліпшення благоустрою» - це казнокрадство!», є нічим іншим, як оціночними судженнями, які не містять фактичних даних, і не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, які принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача, та такими, що завдали йому моральної шкоди.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

У відповідності до п.п. 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності,престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя.

Статтями 16, 23 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкоди полягає, зокрема, у приниженні честі, гідності та ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом ст. 280 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі, якщо її завдано фізичний особі внаслідок порушення її особистого немайнового права.

Таким чином, відшкодування моральної шкоди є похідним і залежить від доведеності факту розповсюдження відповідачем інформації, яка не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача.

При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною необхідно визначити характер такої інформації та зясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається із позовних матеріалів, позивач ОСОБА_3 обгрунтовував свої вимоги саме тим, що відповідачем ОСОБА_4 розповсюджена інформація, яка не відповідає дійсності, принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Проте, зазначених позовних вимог до відповідача не заявлялось.

Що стосується інформації, яка висловлена відповідачем ОСОБА_4 стосовно позивача ОСОБА_3 у газеті «Форпост «Авангарда», у випуску №3 від 11 жовтня 2015 року у статті під назвою: «…Це не «поліпшення благоустрою» - це казнокрадство!», то колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що ця інформація є оціночним судженням відповідача та не є такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача.

Так, відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, зі змісту викладеної інформації слідує, що ОСОБА_4 конкретно ОСОБА_3 не звинуватив у вчиненні крадіжки грошових коштів селищної ради при здійсненні благоустрою селища Авангард, а лише висловив свою думку (судження) про можливість крадіжки грошових коштів будь-якими особами на підставі того, що позивач не надав йому публічну інформацію на офіційні запити на підтвердження обгрунтованості витрачання грошових коштів.

Відмова позивача ОСОБА_3 на запит позивача ОСОБА_5 надати відповідну інформацію стосовно витрачених коштів із бюджету селища підтверджена постановою Овідіопольського районного суду від 01.12.2014 року та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2015 року, якими визнано незаконною бездіяльність Авангардівського селищного голови ОСОБА_3 по розгляду запиту на інформацію ОСОБА_4 від 22.08.2014 року та зобовязано Авангардівську селищну раду надати відповідну інформацію по запиту (а.с. 83-100).

Та обставина, що у позивача ОСОБА_4 виникли сумніви стосовно витрачення бюджетних коштів, обгрунтовується тим, що він є депутатом Авангардівської селищної ради, а відповідач ОСОБА_3 її головою, а тому позивач має звітувати за витрачені кошти перед своїми виборцями, а відповідач як перед виборцями, так і перед депутатами селищної ради.

Сумніви відповідача стосовно законності витрачення коштів на благоустрій селища також обгрунтовувались ОСОБА_6 про результати ревізії виконання Авангардівського селищного бюджету за 2013-2014 роки, яким було виявлено завищення селищною радою видатків на оплату ремонтно-будівельних робіт, виконаних підрядними організаціями на суму 49 891,02 грн. (а.с. 101-120).

ОСОБА_6 спростовуються доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що за результатами ревізії не виявлено неправомірного або іншого необгрунтованого витрачання коштів із бюджету на благоустрій селища Авангард.

Крім того, сумніви відповідача стосовно законності витрачення коштів із бюджету Авангардівської селищної ради також обгрунтовувались листом заступника прокурора Одеської області № 04/2/2-5302-15 від 25.05.2015 року на імя редактора газети «Форпост-Авангард» ОСОБА_7 (а.с.121).

Так, згідно листа прокуратурою Одеської області встановлено, що у провадженні слідчого відділу Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області перебувало кримінальне провадження № 0001483, відомості про яке 16.05.2013 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом зловживання владою посадовими особами Авангардівської селищної ради при розпорядженні земельними ділянками, за ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.

Також, у провадженні слідчого відділу Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області перебувало кримінальне провадження № 0002635, відомості про яке 29.10.2014 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом незаконного виділення посадовими особами Авангардівської селищної ради службових квартир мешканцям смт. Авангард Овідіопольського району Одеської області за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України.

Крім того у провадженні слідчого відділу Овідіопольського РВ ГУМВС України в Одеській області також перебувало кримінальне провадження № 0002837, відомості про яке 20.11.2014 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом перевищення влади посадовими особами Авангардівської селищної ради при використанні бюджетних коштів за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, та кримінальне провадження № 0000256, відомості про яке 04.02.2015 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом завищення посадовими особами Авангардівської селищної ради вартості проведених ремонтно-будівельних робіт за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України.

З метою організації належного досудового розслідування прокуратурою району вказані кримінальні провадженні на підставі ч. 1 ст. 217 КПК України 23.04.2015 обєднано в одне провадження за № 0001483.

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_8 Європи, рекомендацій, що містяться у Резолюції 1165 (1968) Парламентської ОСОБА_9 Європи про право на недоторканість приватного життя, а також п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року політичні діячі та публічні особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У звязку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої політичної особи, є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

З огляду на викладене, матеріали справи свідчать про відсутність в діях відповідача ОСОБА_4 винних дій, які б свідчили про розповсюдження про позивача ОСОБА_3 інформації, яка порочить його честь, гідність, ділову репутацію та завдання йому моральної шкоди.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд вийшов а межі позовних вимог, то вони є необгрунтованими, так як досліджуючи висловлення відповідача ОСОБА_4 у газеті «Форпост «Авангарда», у випуску №3 від 11 жовтня 2014 року, у статті під назвою: «…Це не «поліпшення благоустрою» - це казнокрадство!», суд відобразив висловлення у більшому обсязі, ніж про це зазначено позивачем у позові, з метою зясування обставин, при яких можливо зробити висновок щодо доведеності чи недоведеності позовних вимог позивача ОСОБА_3, а тому не є виходом за межі позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_10

ОСОБА_2