Провадження № 2/161/830/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

22 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Пушкарчук В.П.

при секретарі - Сіньчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за надані послуги по теплопостачанню,-

в с т а н о в и в :

Державне комунальне підприємство «Луцьктепло» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за надані послуги по теплопостачанню.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються підприємством «Луцьктепло» у квартиру АДРЕСА_1. Однак, свого обовязку по оплаті за надані послуги належним чином не виконувала, у звязку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 31.08.2014 року становить 10 913,42 грн., з яких: 9 811,40 грн. - за опалення, 1 102,02 грн. - за гарячу воду. Крім того, за несвоєчасне внесення плати за послуги, на всю суму боргу відповідачу нараховано інфляційних нарахувань у розмірі 118,40 грн. та 3% річних в сумі 214,77 грн.

В подальшому, позивачем збільшено позовні вимоги та позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги надані за період з 01.12.2011 року по 31.11.2015 року в розмірі 16 840,55 грн., з яких: 16 840,55 грн. - за опалення, а також - інфляційні нарахування в розмірі 4 518,44 грн. та 3% річних в сумі 509,29 грн.

Представник позивача в судове засідання подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. А тому суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Крім того, відповідач проти позову заперечувала у своїх письмових запереченнях проти позову, в яких вказує, що квартира відключена від мережі центрального теплопостачання та обладнана автономним опаленням, послуги з теплопостачання вона не отримує, також зазначає, що борг за постачання гарячої води відсутній, адже у березні 2015 року вона повністю його сплатила. Просила також застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення з неї боргу, що виник до грудня 2012 року.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 10.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_2, квартира за адресою: АДРЕСА_2, належить на праві власності ОСОБА_1.

З письмового розрахунку нарахувань і оплати за послуги з теплопостачання по особовому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що станом на 31.11.2015 року у неї утворилась заборгованість за теплопостачання в сумі 16 840,55 грн., яка складається із заборгованості з опалення в сумі 16 840,55 грн., 4 518,44 грн. - інфляційні нарахування та 509,29 грн. трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобовязує.

Згідно ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 526 цього Кодексу зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, даними нормами визначено обовязок власника, як споживача послуг з теплопостачання сплачувати такі послуги.

Заперечення відповідача щодо відключення квартири від мережі центрального теплопостачання та обладнання її автономним опаленням не заслуговують на увагу адже, за положеннями частини першої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

У відповідності до пункту 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (п. 2.1 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження Змін до Наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4).

При цьому обовязково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (п. 2.2 Наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22.11.2005 року № 4).

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затверджених наказом Міністерство будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Матеріали справи не містять доказів, зокрема копії відповідної проектної документації, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «По теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Таким чином ДКП «Луцьктепло» виконало свої зобовязання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобовязаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання.

Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання. Такий висновок викладено в постановах ВСУ від 11.11.2015 р. у справах № 6-1706цс15 та № 6-1192цс15.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Щодо застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано заяву про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1, яка обраховувалася за період з 01.12.2011 року. 24.12.2014 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було видано судовий наказ за заявою ДКП «Луцьктепло». 26.03.2015 року за заявою боржника судовий наказ від 24.12.2014 року про стягнення з неї заборгованості за послуги з теплопостачання було скасовано.

17.11.2015 року ДКП «Луцьктепло» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з теплопостачання.

Враховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано, як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання ДКП «Луцьктепло» заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Аналогічний висновок викладено в постанові ВСУ від 21.01.2015 року у справі № 6-214цс14. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оскільки єдиним власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 з 10.06.2011 року є відповідач, тому з неї слід стягнути заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01 грудня 2011 року по 31.11.2015 року за надані послуги з опалення в розмірі 16 840,55 грн., 4 518,44 грн. суму інфляційних нарахувань та 509,29 грн. суму трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 214, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст.ст. 11, 16, 319 509, 526, 625 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 1, 19 Закону України «Про теплопостачання», п.п. 24-26 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_1, яка проживає за адресою:43026, м. Луцьк, вул. Селищна, 44, в користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» заборгованість за надані послуги з опалення в розмірі 16 840 (шістнадцять тисяч вісімсот сорок) грн. 55 коп., інфляційні нарахування в розмірі 4 518 (чотири тисячі пятсот вісімнадцять) грн. 44 коп. та три проценти річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 509 (пятсот девять) грн. 29 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Державного комунального підприємства «Луцьктепло» судовий збір в розмірі 1 218,00 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача ОСОБА_1, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_3