Справа № 363/1308/15-ц Головуючий у І інстанції Войнаренко Л.Ф.
Провадження № 22-ц/780/44/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 18.01.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

18 січня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Коцюрби О.П.,

Суддів - Журби С.О., Сержанюка А.С.,

При секретарі Говорун В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся в Вишгородський районний суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 300387 від 18.11.2005 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13.20 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Крім того, позивач зазначає, що він в повному обсязі виконав свої зобовязання за кредитним договором, але відповідач свої обовязки з повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконав, внаслідок чого у нього перед банком виникла заборгованість, яка станом на 04.02.2015 року складає 14 724,62 грн., яка складається з наступного: 4 958, 57 доларів США заборгованість за кредитом, 9 766,05 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом.

Від цієї суми віднімається сума, у розмірі 12 962,63 доларів США, яка була стягнута рішенням Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 26.04.2012 року з ОСОБА_2 на користь позивача, різниця становить 1 761,99 доларів США.

За таких обставин, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь, вказану суму заборгованості в розмірі 1 761,99 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 29 460,47 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30.06.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просило, скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30.06.2015 року, ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог у зв»язу з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30.06.2015 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30.06.2015 року не відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 300387 від 18.11.2005 року ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.20 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Рішенням Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 26.04.2012 року по цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ "Акцент Банк", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість в розмірі 103 571,41 грн., крім того, з ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 солідарно стягнуто 10 000,00 грн., що становить 12 962,63 доларів США.

На підставі ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку, сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому.

У ст. 530 ЦК України зазначено: якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором, або законом, а зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Рішенням Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 26.02.2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість в розмірі 5000,00 доларів США, що становило на час стягнення даної заборгованості 103 571,41 грн., крім того, з відповідачів ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 солідарно стягнуто 10 000,00 грн., яке, на час розгляду справи в суді не виконано, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Так як кредитний договір не був розірваний та не припинив свою дію, тому, після ухвалення рішення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська від 26.02.2012 року, ОСОБА_2 продовжують нараховуватися відсотки за прострочену заборгованість. За таких обставин, ПАТ КБ «Приватбанк» має право на стягнення з відповідача відсотків в розмірі 1 761,99 доларів США ( 9 766,05 доларів США заборгованість по відсоткам станом на 04.02.2015 року 8 004, 06 доларів США заборгованість по відсоткам станом на 13.03.2012 року) за період з 13.02.2012 року по 04.02.2015 року.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами, боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, встановлюється договором, законом, або іншим актом цивільного законодавства.

В ч. 1 ст. 1048 ЦК України вказано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позивач зазначає, що предметом його позовних вимог при розгляді справи є нараховані відсотки на прострочену заборгованість, а саме -1 761,99 доларів США.

Згідно до вимог ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів, вважає, що за таких обставин плата у вигляді нарахованих відсотків за користування кредитом здійснюється за весь період користування, тобто, до моменту, коли позичальник в повному обсязі виконає зобовязання за договором.

Так як ні кредитним договором, ні діючим законодавством не передбачено, що ухвалення 26.02.2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором є підставою для припинення правовідносин сторін, тому, колегія суддів приходить до висновку про те, що стягнення з ОСОБА_2, по рішенню суду грошового боргу, не є підставою для припинення грошового зобов'язання, і боржник несе обов'язок відшкодувати позивачу відсотки на прострочену заборгованість.

За таких обставин, апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню, а рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30.06.2015 року скасуванню, і по справі необхідно ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 червня 2015 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Піблічного акціонерного товаритсва Комерційний банк «Приватбан заборгованість за кредитним договором № 300387 від 18 листопада 2005 року у розмірі 1 761,99 доларів США та судовий збір у розмірі 441,90 грн.

Рішення набирає законної сил з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: