Справа № 490/9521/16-ц
н/п 2/490/3431/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Головацькому О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, треті особа - Перша Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області, ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності на 81/200 частку житлового будинку за № 58, що розташований по вул. Сиваської дивізії в м. Миколаєві, належної спадкодавиці на підставі рішення Центрального районного народного суду м. Миколаєва про визнання права особистої власності на домоволодіння від 14 грудня 1987 року, як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 15 лютого 2007 року.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що вона є спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 Спадщину вона прийняла належним чином, однак при зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки встановити, яка саме частка майна належала померлій, неможливо, тобто неможливо визначити склад спадкового майна. При цьому, нотаріусом було зазначено, що свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності може бути видане лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Позивачка у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала та просила його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання також не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та винести рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 15 лютого 2007 року померла ОСОБА_3, про що в Книзі реєстрації смертей 20 лютого 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 862, та видано свідоцтво про смерть від 20.02.2007 року Міським відділом РАЦС ММУЮ.

Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на частку житлового будинку за № 58, що розташований по вул. Сиваської дивізії (3 Воєнній) в м. Миколаєві, належної спадкодавиці на підставі Рішення Центрального районного народного суду м. Миколаєва про визнання права особистої власності на домоволодіння від 14 грудня 1987 року, яким визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право особистої власності на житловий будинок за літ. «А» в домоволодінні без визначення часток.

ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіту не залишила, у звязку з чим позивачка як донька померлої 14 травня 2007 року звернулася до Першої миколаївської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини. На підставі її заяви було зареєстровано спадкову справу № 42399954, про що в матеріалах справи міститься витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 14.05.2007 року.

17 грудня 2007 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 11/50 часток домоволодіння з відповідною часткою господарських та побутових будівель, що знаходиться в м. Миколаєві по вул. Сиваської дивізії (3 Воєнній), 52, що зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.01.2008 року, про що видано витяг.

29 червня 2016 року позивачка звернулася до Першої миколаївської державної нотаріальної контори (державний нотаріус ОСОБА_5 В.) для подальшого оформлення права власності на спадкове майно, а саме для видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку за № 58, що розташований по вул. Сиваської дивізії (3 Воєнній) в м. Миколаєві.

В той же час, 29.06.2016 року державним нотаріусом ОСОБА_5 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Свою постанову нотаріус мотивував тим, що встановити, яка саме частка майна належала померлій, неможливо, а тому неможливо визначити склад спадкового майна. Свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності може бути видане лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Враховуючи зазначене, позивачка і звернулася до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України).

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).

Відповідно до абз. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, піддається сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється.

Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Враховуючи те, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2015 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 було визнано право власності на 81/200 частин домоволодіння № 58 по вул. Сиваської дивізії в м. Миколаєві як за спадкоємцем однієї із співвласниць рівної частини ОСОБА_4, то відповідно інша частина, що за законом та відповідно до технічного паспорту складає 81/200 частину, має бути визнана на ОСОБА_1 як за спадкоємицею іншої співвласниці ОСОБА_3

Також у вищевказаному рішенні суд встановив, що додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.07.1988 року встановлено, що в домоволодінні №58 по вул. Сиваської дивізії в м. Миколаєві на праві особистої власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 становить 81/100 часток домоволодіння.

Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про практику розгляду справ про спадкування», за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

За такого, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими, у звязку з чим за нею слід визнати право власності на 81/200 частку житлового будинку за № 58, що розташований по вул. Сиваської дивізії (3 Воєнній) в м. Миколаєві, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 15 лютого 2007 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачкою при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 81/200 частки житлового будинку № 58, що розташований по вул. Сиваської дивізії (3 Воєнній) в м. Миколаєві, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла 15 лютого 2007 року.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН