Справа №265/5589/16-ц
Провадження №2/265/2172/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Азаровій А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест - Маріупольський ремонтно-механічний завод» про стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди, посилаючись на те, що він працював на підприємстві відповідача, яке порушило законодавство про працю відносно нього. Так з березня 2016 року він був у простої без роботи, бо не було замовлень на підприємстві. Такий простой майже без перерв продовжувався протягом усього часу до моменту його звільнення. При цьому зазначав, що підприємство продовжувало працювати та навіть були підвищені оклади праці. Не заперечував, що він був 29 червня 2016 року ознайомлений із наказом про наступне скорочення штатів та йому також надали перелік вакансій, що маються на підприємстві, однак у такому переліку не було жодної вакансії, яка б відповідала його спеціалізації. При цьому вказував, що він є спеціалістом високої кваліфікації, працював слюсарем 6 розряду, автором низки раціоналізаторських пропозицій. Однак підприємство при його вивільнені не врахувало ці обставини. У день свого звільнення 29 серпня 2016 року він ознайомився із відповідним наказом. Однак не погоджується із ним, бо йому було виплачена вихідна допомога лише у розмірі 1-го місячного заробітку, а не 3-х, бо вважав, що підприємство порушило його трудові права. Крім цього його дохід є єдиним джерелом для існування його родини, бо його дружина непрацездатна, а її пенсія у мінімальному розмірі. Зауважував також, що за час простою йому не запропонували роботи за спеціальністю представники відповідача, ані в його підрозділі на заводі, ані в іншому підрозділі. На підставі переліченого просив суд стягнути з відповідача двократний розмір вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку в сумі 8680 грн. та 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди зі стягненням судових витрат за звернення до суду, бо він внаслідок неправомірних дій відповідача отримав стрес, а внаслідок його віку знайти іншу роботу вкрай важко, тому він був змушений приймати додаткові зусилля для нормалізації свого життя.

Позивач, ОСОБА_1, в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав, надав суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві, яку просив задовольнити повністю. При цьому зазначав, що він не був членом профспілки відповідача, однак дійсно ознайомлювався із вакансіями на підприємстві-відповідача, хоча фактично йому не пропонували вакансій. Визнавав, що у переліку вакантних професій у відповідача жодна йому не підходила за спеціальністю або за станом здоровя через його обмеження за зором та висотою. Визнавав також, що він не звертався письмово до керівництва «МРМЗ» з питання його переводу на іншу посаду на можливі вакантні посади на товаристві. При цьому стверджував, що керівництво відмовило йому в усній формі у переводі на посаду до іншого цеху. Зазначав при цьому, що його направляли до іншого підрозділу «МРМЗ» для можливості там працювати, однак йому також було відмовлено через нібито відсутність у нього необхідної кваліфікації, хоча це він заперечує, бо у нього був необхідний розряд. Зауважував, що за його раціоналізаторські пропозиції грошові премії отримували інші особи. На підставі переліченого вважав, що його звільнення сталося через упереджене ставлення керівництва заводу до нього. Просив задовольнити позов.

Представник відповідача, який діє на підставі довіреності, ОСОБА_2, в судовому засіданні, не визнаючи заявлені вимоги, вказував, що позивача, як й інших працівників «МРМЗ», професії яких підпадали під це, було повідомлено завчасно про зміни на заводі через скорочення штатів. В подальшому ОСОБА_1 також було двічі під розпис повідомлено про наявність на заводі вакантних місць для подальшого працевлаштування, однак позивач до відділу кадрів «МРМЗ» із заявою про його переведення не звертався. Додавав, що позивачу навіть, як виняток, надавалось направлення до іншого цеху заводу для пошуку йому можливості там працевлаштувати не по спеціальності. Однак через відсутність необхідних навиків для роботи там за списком № 1 та № 2, а також за станом його здоровя йому не було знайдено необхідної посади. Зауважував, що позивач не довів порушення його трудових прав відповідачем, при цьому позивач не просить змінити підставу його звільнення, коли заявляє вимоги про виплату йому вихідної допомоги в розмірі двох окладів. Просив на підставі переліченого відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до письмових заперечень, представник відповідача, ОСОБА_2, зазначав, що на ТОВ «Метінвест - МРМЗ» відбулись зміни у організаційній структурі та штатному розкладі та прийнято рішення про усунення посад та підрозділів в тому числі три посади слюсарів ремонтників 6-го розряду в виробничому відділенні № 1 РМЦ № 3, яку серед іншого займав позивач. Натомість усі працівники підприємства, а також позивач, які підпадали під вивільнення, були повідомлені про вказані зміни в організації праці завчасно та за два місця до звільнення під розпис. Вказаним працівникам надавались декілька разів можливі вакансії на заводі та видавались направлення до інших структурних підрозділів для вирішення питання продовження роботи за іншою професією. Крім цього рішення про звільнення позивача було узгоджено із профспілкою підприємства. Оскільки відповідачем були дотримані усі умови при вивільнені ОСОБА_1, то йому було виплачено при звільнені вихідну допомогу в розмірі одного розміру середньомісячного заробітку. Оскільки позивачем не було доведено порушення його трудових прав, то заявлені ОСОБА_1 вимоги, як необґрунтовані, задоволенню не підлягають.

Суд, вислухавши сторін, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі за текстом рішення - КЗпП) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому звільнення з підстав, зазначених у п. 1 ч. 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

При цьому за ч. 3 ст. 49-2 КЗпП одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Згідно із ч. 1 ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Суд зазначає, що за ч. 2 ст. 42 КЗпП лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається за таких факторів, крім іншого, як: 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій.

За змістом ст. 44 КЗпП при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; а внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказано, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно із трудовою книжкою позивача від 17 липня 1980 року вбачається, що ОСОБА_1 з 18 серпня 2014 року був прийнятий у ремонтно-механічний цех № 3 виробничого відділення № 1 слюсарем-ремонтником 5 розряду на ТОВ «Метінвест - МРМЗ», якого 18 травня 2015 року було переведено слюсарем-ремонтником на 6 розряд, та який був звільнений 29 серпня 2016 року на підставі наказу від 29 серпня 2016 року № 394-к у звязку із скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП (а. с. 15-16).

Факт отримання вихідної допомоги позивачем при вивільненні ОСОБА_1 в розмірі 4340,67 грн. підтверджується розрахунковим листом за серпень 2016 року та відомостями про розмір окладу за професією позивача (а. с. 17, 18).

Відповідно до наказу від 18 квітня 2016 року № 22-тр ТОВ «Метінвест МРМЗ» вбачається, що було прийнято рішення про усунення в організаційній структурі та штатному розкладі заводу посади та підрозділи відповідно до додатку № 1-11, за яким до таких посад віднесено також 3 посади слюсаря ремонтника 6 розряду виробничого відділення № 1 ремонтно-механічного цеху № 3. Вказаним наказом забезпечено ознайомлення працівників, посади яких підлягають усуненню із таким наказом під розпис, а також із проведення переведення таких працівників за їх згоди на інші роботи на підприємстві. Натомість тих працівників, які не надали згоди на таке переведення, вирішено звільнити за п. 1 ст. 40 КЗпП. Також було вирішено внести до організаційної структури та у штатний розпис заводу відповідні зміни (а. с. 26-30).

Згідно із листом ознайомлення вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений із наказом від 18 квітня 2016 року № 22-тр від розпис 22 квітня 2016 року (а. с. 31).

На підставі наказу від 23 червня 2016 року № 291-к ТОВ «Метінвест МРМЗ» було доручено попередити про наступне звільнення 29 серпня 2016 року за п. 1 ст. 40 КЗпП працівника Ремонтно-механічного цеху товариства ОСОБА_1 слюсаря-ремонтника 6 розряду під розпис (а. с. 32-34).

Згідно із листом ознайомлення вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений із наказом від 23 червня 2016 року № 291-к під розпис 29 червня 2016 року (а. с. 35).

З виписки з протоколу № 118-5 від 26 серпня 2016 року Профспілкового комітету ТОВ «Метінвест МРМЗ» вбачається, що вказана первина профспілкова організація дала згоду на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП ОСОБА_1 (а. с. 37-38).

Також представниками відповідача суду були надані переліки вакансій на ТОВ «Метінвест - МРМЗ» станом на 29 червня 2016 року та станом на 25 липня 2016 року, з якими був ознайомлений під розпис ОСОБА_1 4 липня 2016 року та 26 липня 2016 року відповідно (а. с. 39-40, 41, 42-44, 45).

Крім цього на підставі направлення від 25 серпня 2016 року, яке було видано позивачу, ОСОБА_1 був направлений для ведення перемовин про переведення на іншу роботу на вакантну посаду слюсаря-ремонтника 6 розряду до відділу головного механіка на ділянку по ремонту обладнання (літейне та ковальне провадження), однак на підставі резолюції начальника цеху вбачається, що у ОСОБА_1 була відсутня необхідна кваліфікація (а. с. 46).

Також суд вказує, що свідоцтвом про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій на ВАТ «ММК імені Ілліча» позивачу з 1 квітня 2008 року присвоєно 5 розряд слюсаря-ремонтника, з 25 лютого 2009 року 6 розряд слюсаря-ремонтника, а з 4 лютого 2010 року інструктора з виробничого навчання (а. с. 49).

Відповідно до наказу № 394-к від 29 серпня 2016 року на підставі змін в організаційній структурі, в організації виробництва та праці ТОВ «Метінвест МРМЗ» було вирішено звільнити 29 серпня 2016 року за п. 1 ст. 40 КЗпП на підставі скорочення чисельності та штату ОСОБА_1 з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку, з яким позивач був ознайомлений 29 серпня 2016 року під розпис (а. с. 36).

З огляду на встановлені обставини справи суд дійшов висновку, що підстав для задоволення заявлених вимог позивача немає, оскільки він був звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП з ТОВ «Метінвест - МРМЗ» внаслідок зміни в організації виробництва і праці на підприємстві через скорочення чисельності та штату працівників зі згоди профспілкового комітету, що підтверджується наказами відповідача від 18 квітня 2016 року № 22-тр, від 29 серпня 2016 року № 394-к, а також випискою з протоколу № 118-5 від 26 серпня 2016 року.

Також у судовому засіданні представниками відповідача було доведено, що було неможливо перевести ОСОБА_1, за його згодою, на іншу роботу, бо він був ознайомлений із тим, що займана ним посада підлягає усуненню, якого попередили про наступне звільнення за два місяці до такого звільнення, та якому було декілька разів запропоновано перелік вакансій на ТОВ «Метінвест МРМЗ», а також направлено для проведення перемовин щодо переведення на іншу роботу до відділу головного механіка на ділянку по ремонту обладнання, однак позивачу жодна із запропонованих відповідачем вакантних посад та професій не підійшла, ОСОБА_1 письмово не звертався із пропозицією про його переведення у межах ТОВ «Метінвест - МРМЗ», а за направленням до відділу головного механіка він не підійшов через відсутність у нього необхідної кваліфікації.

При цьому суд не погоджується з доводами ОСОБА_1, що при його вивільнені через зміни в організації виробництва і праці ТОВ «Метінвест - МРМЗ» не було враховано його переважне право на залишення на роботі, бо переважне право на залишення на роботі у такому випадку за законом надається в пергу чергу працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а вже потім при рівності вказаних ознак перевага в залишенні на роботі надається особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком або авторам раціоналізаторських пропозицій.

За ст. 34 КЗпП простій - це призупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

Доказів порушення його прав на підставі ст. 34 КЗпП позивачем суду не було надано також.

З урахуванням наведеного суд зазначає, що на ТОВ «Метінвест - МРМЗ» дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці через скорочення чисельності та штату працівників відповідача, яким натомість було додержано законодавство, яке регулює вивільнення працівника підприємства. Також в суді було встановлено, що позивач не подавав заяв на переведення на іншу роботу, а представники відповідача фактично не мали змоги перевести ОСОБА_1 з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві через відсутність відповідних вакантних посад на товаристві. Натомість доводи позивача, що він користувався переважним правом на залишення на роботі, були спростовані.

Таким чином внаслідок вирішення вказаної справи суд не вбачає порушення відповідачем законодавства про працю, колективного чи трудового договору відносно ОСОБА_1 при його вивільнені 29 серпня 2016 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Тому підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо стягнення на його користь з відповідача вихідної допомоги в розмірі двох середньомісячних заробітків в сумі 8680 грн., а відповідно й моральної шкоди, яка слідувала б з майнової шкоди, немає, на підставі чого у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест - Маріупольський ремонтно-механічний завод» про стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено у апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя