У Х В А Л А

22 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено: визнано за ОСОБА_7 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 3 червня

2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року змінено, скасовано його в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 щодо встановлення факту постійного проживання ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 в період з 23 серпня 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та відкриття спадщини за цією адресою, встановлення факту спільного проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у зазначений період та визнання за ОСОБА_4 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: встановлено факт постійного проживання ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1 в період з 23 серпня 1994 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 та відкриття спадщини за цією адресою, встановлено факт спільного проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у зазначений період та визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 2 тис. 103 грн 51 коп. судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_7 задоволено, рішення Апеляційного суду Харківської області від 3 червня 2015 року скасовано й залишено в силі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року.

У січні 2016 року до Верховного Суду України звернулася

ОСОБА_4, від імені якої діє представник ОСОБА_5, із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 1221 та частини третьої статті 1268 ЦК України.

Для прикладу заявниця надала ухвали Верховного Суду України від 11 березня 2009 року і 3 листопада 2010 року, постановлені ним як судом касаційної інстанції, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2011 року та 27 листопада 2013 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції й залишаючи без змін рішення місцевого суду, суд касаційної інстанції виходив з того, що встановлюючи факт постійного проживання спадкодавця зі своєю дружиною ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, суд апеляційної інстанції фактично вирішив питання про місце постійного проживання особи, яка померла, змінивши у такий спосіб місце відкриття спадщини, унаслідок чого позбавив права на спадщину особу, яка її прийняла відповідно до вимог чинного законодавства. Правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 30 січня 2013 року (справа № 6-125цс12), стосується справи з іншим предметом спору, підставами позову та змістом позовних вимог, ніж у даній справі.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 січня 2011 року, надану заявницею для порівняння, постановлено в справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, тобто в справі з іншим предметом і підставами позову, змістом позовних вимог, ніж у справі, судове рішення в якій просить переглянути заявниця.

У наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 11 березня 2009 року, постановленій ним як судом касаційної інстанції, зазначено, що саме постійне місце проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця. Установивши, що спадкоємець на час смерті його матері проживав у квартирі, яка є спадковим майном, а також, що у рішенні суду першої інстанції не зазначено адресу постійного місця проживання позивача на час смерті його матері, суд касаційної інстанції на підставі статті 338 ЦПК України скасував судові рішення судів попередніх інстанцій, направивши справу на новий розгляд до місцевого суду.

Залишаючи без змін судове рішення суду першої інстанції, на підставі якого за спадкоємцем, що звернувся із заявою про прийняття спадщини, визнано право власності на спадкове майно, Верховний Суд України в ухвалі від 3 листопада 2010 року, постановленій ним як судом касаційної інстанції, виходив з того, що сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити про своєчасність прийняття спадщини відповідно до частини другої статті 1268 ЦК України. Встановивши, що відповідач як спадкоємець за заповітом, так і спадкоємець за законом першої черги не прийняв своєчасно спадщини, що відкрилась після смерті його матері, унаслідок чого не набув права на спадкове майно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2013 року, зазначено, що суд першої інстанції встановлюючи факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини у належному спадкодавцеві житловому будинку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для встановлення цього факту, оскільки позивач відкликав свою заяву про прийняття спадщини, маючи неправильне уявлення щодо такого наслідку в силу свого віку та стану здоров'я, однак він не відмовлявся від неї в установленому законом порядку.

У судових рішеннях, наданих заявницею на підтвердження підстав для перегляду судового рішення, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа - Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом за заявою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк