АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді: Гальонкіна С.А.,
суддів: Лобова О.А., Мартєва С.Ю.,
при секретарі: Гнатюк О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України в особі представника Полюховича Івана Миколайовича на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2016 року у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, про виселення.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -
в с т а н о в и л а :
В грудні 2014 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення.
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що у 2007 році на підставі дозволу командира військової частини НОМЕР_1 КЕБ м. Полтави, ОСОБА_4 як військовослужбовцю було надано тимчасове житло у кімнаті № НОМЕР_2 гуртожитку № НОМЕР_3 військового містечка № НОМЕР_4 МО України, де відповідачі були зареєстровані. У 2013 ОСОБА_4 із військової служби звільнився. За час проходження служби у Старицьківському гарнізоні А 1089 отримав постійне житло за адресою: АДРЕСА_1 ., яке було приватизовано на ім`я його дружини з дітьми. Позивач вважає, що оскільки ОСОБА_4 вже надавалась квартира, як військовослужбовцю і він не перебуває на обліку військовослужбовців Збройних Сил України, які потребують поліпшення житлових умов, а також те, що на даний час гуртожиток реконструйовано та він має статус житлового будинку, відповідачі поселені у спірне приміщення без правових підстав, не мають ордеру на вселення, тому підлягають виселенню без надання іншого житла.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 19 липня 2016 року провадження у справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення закрито в частині позовних вимог відносно ОСОБА_4 , в зв`язку з його смертю.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення відмовлено за безпідставністю.
В апеляційній скарзі Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави Міністерства оборони України в особі представника Полюховича Івана Миколайовича просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог та виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів того, що відповідачі самоправно зайняли квартиру і їх виселення можливе без надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі дозволу командира військової частини НОМЕР_1 у 2007 році ОСОБА_4 , як військовослужбовцю, на час проходження служби була виділена, кімната АДРЕСА_2 , у гуртожитку АДРЕСА_3 , де відповідачі зареєстровані з 19 жовтня 2007 року і проживають за вказаною адресою по даний час.

У 2006 році під час проходження служби у Старицьківському гарнізоні А 1089, ОСОБА_4 отримав постійне житло, а саме - квартиру АДРЕСА_4 , складом сім`ї з чотирьох осіб. Яворівською КЕЧ району була видана ОСОБА_4 довідка № 11 від 21.06.2006 року про те, що вище вказану квартиру він залишив дружині, якою вона була приватизована разом з дітьми. Дані обставини підтверджуються повідомленням Яворівської КЕЧ району № 1695 від 22.07.2014 року та розпорядженням органу приватизації (а.с.37-38т.1)

У 2013 році ОСОБА_4 звільнився з військової служби (а.с.35т.1).

Згідно наказу Міністра оборони України № 155 від 22.03.2012 за рахунок коштів бюджетної програми КПКВ 2101190 «Будівництво (придбання) житла для військовослужбовців ЗСУ» у 2012 році Південним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України було розроблено і затверджено проектну документацію для реконструкції будівлі гуртожитку по АДРЕСА_5 під 65-ти квартирний житловий будинок та були проведенні відповідні ремонтні роботи у будівлі гуртожитку.

Із копії декларації про готовність об`єкта до експлуатації, затвердженої Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Полтавській області від 27 червня 2012 року вбачається, що гуртожиток АДРЕСА_3 був реконструйований під 65-квартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.20 т.1). Згідно витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності, щодо нерухомого державного майна, яке перебуває на балансі КЕВ у м. Полтава, будинок за адресою: АДРЕСА_5 на даний час є житловим будинком (а. с. 30 т.1).

Із довідки КЕВ у м. Полтава № 5126 від 16 грудня 2014 року вбачається, що ОСОБА_4 та члени його сім`ї тимчасово, на час проходження служби у Полтавському гарнізоні, проживали у кімнаті АДРЕСА_2 .

На теперішній час, після реконструкції гуртожитку, кімната АДРЕСА_6 , який відноситься до відомчого житлового фонду МО України (а.с.26т.1).

За результатами перегляду даної цивільної справи в касаційному порядку, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року рішення Октябрського районного суду м. Полтаві від 13 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.13т.2). Ухвалою суду першої інстанції провадження у справі в частині позовних вимог щодо ОСОБА_4 закрито на підставі п.6 ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Позов пред`явлено на підставі ст.116 ЖК України - виселення осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що ОСОБА_4 вже надавалась квартира, як військовослужбовцю в 2006 році під час проходження служби у Старицьківському гарнізоні А 1089; він не перебуває на обліку військовослужбовців Збройних Сил України, які потребують поліпшення житлових умов; на даний час гуртожиток реконструйовано та він має статус житлового будинку; відповідачі поселені у спірне приміщення без правових підстав та не мають ордеру на вселення. На підставі викладеного, позивач просив виселити відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Аналогічні доводи позивачем викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 5.3 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства Оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року (далі - Інструкція) передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення КЕВ (КЕЧ) району видає військовослужбовцю (працівнику) спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Під час вселення в надане жиле приміщення військовослужбовець (працівник) здає спеціальний ордер до КЕВ (КЕЧ) району або навчального закладу, у віданні (на балансі) якого перебуває цей гуртожиток.

Відсутність у відповідачів ордеру, як посилання на самовільне вселення їх у житлове приміщення, не може бути підставою для виселення відповідачів, оскільки відповідно до п. 5.3 вищезгаданої Інструкції саме КЕЧ району видає військовослужбовцю спеціальний ордер на жилу площу, який військовослужбовець після вселення здає до КЕЧ району, у віданні (на балансі) якого перебуває цей гуртожиток.

Із встановлених у справі обставин вбачається, що ОСОБА_4 був поселений у кімнату АДРЕСА_2 , у гуртожитку АДРЕСА_3 на підставі дозволу командира військової частини НОМЕР_1 у 2007 році, як військовослужбовець, на час проходження служби. Дозвіл на заселення і реєстрацію ОСОБА_4 та членів його сім`ї дружини ОСОБА_1 , синів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був наданий командиром військової частини. Одночасно з цим, 19 жовтня 2007 року була здійснена їх реєстрація за вказаною адресою і постановка родини військовослужбовця на квартирний облік, як таких що потребують поліпшення житлових умов.

Надання ОСОБА_4 квартири у 2006 році не є підставою для виселення відповідачів із спірного житлового приміщення, так як питання щодо надання житла не є предметом даного позову.

Відповідно до статті 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, зокрема, сім`ї військовослужбовців (стаття 125 ЖК України).

Колегія суддів звертає увагу на те, що реконструкція будинку із гуртожитку в житловий будинок відбулася під час проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні, а тому доводи апелянта про те, що у відповідачів відсутній ордер на заселення до житлового будинку відомчого фонду не впливає на встановлені у справі фактичні обставини, оскільки заселення відповідачів в кімнату гуртожитку (переведену в 2012 року в квартиру житлового фонду) відбулося правомірно на підставі дозволу командира військової частини НОМЕР_1 у 2007 році, в якій сім`я продовжувала проживати й після реконструкції гуртожитку в житловий будинок. Те, що КЕВ після здійснення реконструкції гуртожитку з переведенням його до відомчого житлового фонду не видав відповідачам, які на той момент продовжували проживати в спірній квартирі, відповідний ордер, не свідчить про доведеність факту самоправного зайняття ними житлової площі.

Таким чином, твердження апелянта про неправомірне зайняття відповідачами спірного житлового приміщення та відповідно неправомірне їх проживання у ньому, не ґрунтується на фактичних обставинах справи та спростовується наявними в справі доказами.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що інші підстави для виселення відповідачів із спірного житлового приміщення позивачем не заявляються та після направлення справи судом касаційної інстанції на новий розгляд не змінювалися і не уточнювалися. Суд позбавлений повноважень виходу за межі підстав пред`явленого позову, а тому не може давати оцінку наявності чи відсутності інших підстав для виселення відповідачів, визначених законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що місцевий суд правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи та наданих сторонами доказів, оцінка яких здійснена відповідно до норм ст.. 212 ЦПК України. Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави Міністерства оборони України в особі представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А.Гальонкін
Судді: (підпис) О.А.Лобов
(підпис) С.Ю.Мартєв
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Полтавської області С.А.Гальонкін