УхвалА

іменем україни

17 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., ХоптиС.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про поновлення на роботі за касаційною скаргою представника - ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що з 1 серпня 2013 року вона працювала на посаді фахівця з мікрокредитування у публічному акціонерному товаристві «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк»), який наказом від 5 жовтня 2015 року звільнив її з роботи у зв'язку із втратою довір'я на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Вважала, що підстав для її звільнення не було, так як її посадові обов'язки на займаній посаді не передбачали обслуговування грошово-матеріальних цінностей, їх розподіл, зберігання, транспортування, тощо, шкоди банку нею не завдано, кримінальні провадження щодо заволодіння грошовими цінностями стосовно неї відсутні.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_4 просила суд поновити її на роботі фахівця з мікрокредитування у ПАТ «ВіЕс Банк».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник - ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що роботодавець, встановивши факти порушення ОСОБА_4, з якою укладено договір про повну матеріальну відповідальність, згідно з яким вона безпосередньо обслуговувала матеріальні цінності, у період з 2013 по 2015 рік правил при здійсненні фінансових операцій, а саме здійснення через відділення банку сумнівних фінансових операцій, як у власних інтересах, так і в інтересах працівників відділення банку та інших осіб без належної ідентифікації учасників таких фінансових операцій, а також наявністю конфлікту інтересів по відношенню до банку згідно вимог ст. ст. 2, 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», правомірно звільнив її із займаної посади фахівця з мікрокредитування у зв'язку із втратою довір'я.

При цьому апеляційний суд вірно зазначив, що наявність завданої роботодавцю матеріальної шкоди або обвинувального вироку суду стосовно працівника, який завдав таку шкоду, не є обов'язковою умовою для застосування п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: № 6-1093цс15 від 23 грудня 2015 року, № 6-100цс16 від 20 квітня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника - ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 6 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта