Справа № 2-1316/144/11 Провадження № 2/450/231/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2016 р.Пустомитівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого - судді -ОСОБА_1.
при секретарі -ОСОБА_2

за участю: позивача ОСОБА_3

представників позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання недійсним державного акту на право власносиі на земельну ділянку, та усунення перешкод у користуванні вулицею, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_6 звернулись з позовною заявою, в якій просять суд із врахуванням заяви про уточнення позовних вимог визнати недійсним державний акт серія ЛВ № 19613, виданий ОСОБА_8 сільською радою Пустомитівського району Львівської області 11.08.2000 року ОСОБА_7 на право власності на земельну ділянку площею 0,2284 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в селі Лисиничі, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за р. номером 1173; зобовязати ОСОБА_8 сільську раду Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_7 відновити на місцевості вулицю Квіткову в селі Лисиничі в частині, що межує з земельною ділянкою ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та веде до присадибної земельної ділянки ОСОБА_6 відповідно до Проекту кварталу індивідуальної житлової забудови 1991 року, виготовленого Львівським обласним проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро та погодженого районним архітектором 07.06.1991 року та проекту забудови земельної ділянки № 2 ОСОБА_7; усунути перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у користуванні вулицею Квітковою та заїздом на присадибну ділянку позивачів зі сторони присадибної ділянки відповідача шляхом зобовязання ОСОБА_7 звільнити вулицю від багаторічних насаджень та піску.

Позивачі посилаються на те, що ОСОБА_8 сільська рада Пустомитівського району Львівської області з порушенням вимог чинного законодавства передала у приватну власність ОСОБА_7 частину земельної ділянки із земель загального користування, а саме вулиці Квіткової, чим порушено право позивачів щодо користування належною їм присадибною ділянкою та землями загального користування, що забезпечують заїзд на земельну ділянку позивачів.

В обґрунтування позовних вимог позивачі вказують, що після смерті ОСОБА_9 вони успадкували в рівних частках земельну ділянку площею 0,1498 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована на території села Лисиничі ОСОБА_8 сільської ради Пустомитівського району Львівської області. При переоформленні державного акту в порядку спадкування відповідач ОСОБА_7 відмовилась підписати акт встановлення і узгодження меж, мотивуючи тим, що дороги, яка зазначена в абрисі земельної ділянки під літерами від В до Б в її державному акті немає. З відповіді ОСОБА_8 сільської ради від 21.11.2008р. № 298 та Акту комісії, створеної сільською радою, від 12.11.2008р. позивачі довідались, що в державному акті ОСОБА_7 відсутній заїзд з боку її ділянки на ділянку позивачів, отже, частина вул. Квіткова приватизована у складі земельної ділянки ОСОБА_7, що є порушенням ст.. 4 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, яка прямо забороняє передачу у приватну власність земель загального користування.

Позивач ОСОБА_3 та представники позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, письмових поясненнях, просять позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Вказують, що позивачі набули право власності на успадковану земельну ділянку площею 0,1498 га в тих межах, у яких воно належало попередньому власнику спадкодавцю ОСОБА_9 Згідно державного акта на право приватної власності на землю серія І-ЛВ № 069154, виданого ОСОБА_8 сільською радою Пустомитівського району Львівської області 25.12.1997 року земельна ділянка площею 0,1498 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель згідно опису меж від Б до В межує із землями ОСОБА_8 сільської ради (вулиця). Без проїзду зі сторони земельної ділянки ОСОБА_7 не можлива належна експлуатація та обслуговування розташованих на земельній ділянці житлового будинку, господарських будівель і споруд. Наявність земель загального користування (вулиця Квіткова), яка забезпечує проїзд до присадибної ділянки позивачів зі сторони ділянки ОСОБА_7, зазначено в Проекті кварталу індивідуальної житлової забудови с. Лисиничі 1991р. та плані земельної ділянки № 2, виділеної ОСОБА_7 в цьому кварталі. Верховний Суд України в постанові від 01 липня 2015 року по даній справі зазначив, що визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Державний акт видано без законних підстав на частину земельної ділянки із земель загального користування, що є підставою для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, зобовязання відновити вулицю та усунення перешкод у користуванні нею.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не зявилась, подала суду письмові пояснення, просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності.

Представники відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проти позову заперечили з підстав, зазначених в письмових запереченнях, та пояснили суду що жодна земельна ділянка загального користування відповідачу не надавалася, дороги загального користування не існує, відсутнє рішення сільської ради про відкриття дороги та погодження із суміжними землевласниками, відсутнє звернення позивачів з приводу відкриття дороги, ні проектом (схемою) генерального плану, ні опорним планом дороги станом на 1995 рік не передбачено. Вказують на те, що ОСОБА_8 сільська рада довідкою від 12.07.2013р. № 945 підтвердила, що згідно проекту роздержавлення і приватизації землі ОСОБА_8 сільської ради Пустомитівського району Львівської області вул.. Квіткова в с. Лисиничі розривається присадибними ділянками ОСОБА_7, ОСОБА_9 Рішенням № 38 ОСОБА_8 сільської ради від 18.08.1995р. ОСОБА_7 було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,2284 га на підставі якого було видано державний акт. Дане рішення ОСОБА_8 сільської ради не скасоване, а отже підтверджує передачу у власність земельної ділянки у розмірі 0,2284 га.

Представник відповідача ОСОБА_8 сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не зявився, однак від сільського голови є заява про розгляд справи у відсутності представника. щодо задоволення позову покликається на розсуд суду.

Зясувавши дійсні обставини справи на підставі наявних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів та давши їм оцінку, суд вважає, що заявлений позов підлягає до задоволення.

ОСОБА_12 до ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні правовідносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обгрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі ст.. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що земельні ділянки позивачів та відповідача є суміжними.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 22 травня 2008 року (а.с15-16 том 1, а.с. 220-221 том 2) належить у рівних частках житловий будинок із приналежними господарськими будівлями, розташований в с.Лисиничі вул.. Квіткова, 4 Пустомитівського району Львівської області та земельна ділянка площею 0,1498 га у с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області для обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія І-ЛВ № 069154, виданого ОСОБА_8 сільською радою 25 грудня 1997 року. Житловий будинок належав померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом ОСОБА_8 сільської ради Пустомитівського району Львівської області 5 травня 1988 року, яке зареєстровано в Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 5 травня 1988 року, та записано в реєстрову книгу 1, номер запису 102, реєстраційний номер 23013562.

Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЛВ № 19613, виданим ОСОБА_8 сільською радою 11 серпня 2000 року ОСОБА_7 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,2284 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель у с. Лисиничі Пустомитівського району Львівської області.

Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЛВ № 069154 від 25.12.1997р. на імя ОСОБА_9 та Державний акт про право власності на земельну ділянку серія ЛВ № 19613 від 11.08.2000р. на імя ОСОБА_7 видано на підставі одного рішення виконкому ОСОБА_8 сільської ради № 38 від 18.08.1995 року.

В плані зовнішніх меж земельної ділянки державного акту ОСОБА_9 по межі БВ зазначено землі загального користування (вулиця) зі сторони земельної ділянки ОСОБА_7, а в плані зовнішніх меж земельної ділянки ОСОБА_7 по межі ЕЄ ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_9 і не переділена на дві частини землями загального користування, тобто проїзд до земельної ділянки ОСОБА_9 відсутній (а.с.106, 107 том.2).

ОСОБА_12 до проекту забудови земельної ділянки ОСОБА_7, погодженого районним архітектором 21.07.1991 року (а.с.8 том1) та відповіді архівного відділу Пустомитівської РДА від 07.02.2012 року № 63 (а.с.218 том 1), відповідачу ОСОБА_7 на підставі рішення виконкому Пустомитівської районної ради народних депутатів № 253 від 20.06.1991 року надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку на відведеній земельній ділянці площею 1129 кв.м. відповідно до рішення ОСОБА_8 сільської ради від 24.05.1991 року.

Разом з тим, ОСОБА_8 сільською радою 11 серпня 2000 року видано ОСОБА_7П державний акт на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,2284 га, яка удвічі перевищує площу виділеної земельної ділянки в кварталі забудови.

Вирішуючи даний спір в межах заявлених позивачами позовних вимог на підставі наявних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що права позивачів підлягають захисту в обраний ними спосіб виходячи з наступного.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, за її статтею 13 на ефективний спосіб захисту прав, що означає право особи предявити в суді таку вимогу на захист порушеного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Верховний Суд України скасовуючи попередні судові рішення та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції в постанові від 01 липня 2015 року зазначив, що державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

В силу приписів ст.. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Оцінюючи законність видачі спірного державного акту на право власності на земельну ділянку суд виходив з наступного.

Відповідач ОСОБА_8 сільська рада вимог ухвали суду не виконала та не представила рішення виконкому сільської ради № 38 від 18.08.1995 року, доказів передачі вказаного рішення на зберігання в архів також не надала. Інформація ОСОБА_8 сільської ради про передачу на зберігання до архіву рішення виконкому сільської ради № 38 від 18.08.1995р. спростовується відповіддю Державного архіву Львівської області вих. № 1555/у-2 від 06.04.2015р. (а.с. 8 том 4 ). Відповідачами не надано і судом не отримано належних та допустимих доказів того, що спірний державний акт виданий у відповідності із рішенням виконкому ОСОБА_8 сільської ради № 38 від 18.08.1995 року і що цим рішенням передбачено передачу у власність ОСОБА_7 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,2284 га.

ОСОБА_12 до статті 17 ЗК України 1990 року ( в редакції, яка була чинною на час прийняття рішення виконавчого комітету ОСОБА_8 сільської ради Пустомитівського району Львівської області) передача земельних ділянок у приватну власність проводилась ОСОБА_12 народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, ОСОБА_12 народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сімї. ОСОБА_12 народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) ОСОБА_12 народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) ОСОБА_12 народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянку у власність.

Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), провадиться сільськими, селищними, міськими ОСОБА_12 народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки. Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооператив тощо).

Статтею 17 ЗК України 1990 року регламентовано порядок передачі у власність земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, а також порядок передачі вільних земельних ділянок у власність із земель державної або комунальної власності. У випадку передачі у власність громадянина земельної ділянки з земель державної або комунальної власності, така передача відбувається із розробкою проекту відведення.

З відповіді Державного архіву Львівської області від 03.01.2013р. вих. № 11/У-2 (а.с.214 том1) вбачається, що в документах виконкому ОСОБА_8 сільської ради Пустомитівського району Львівської області відомостей про зміну площі земельної ділянки ОСОБА_7 під забудову (її збільшення) шляхом прийняття рішення не виявлено. Згідно відповіді відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Пустомитівської РДА вих. № 4382 від 25.11.2008р. (а.с.7 том 1) до плану забудови земельної ділянки № 2 ОСОБА_7 зміни не вносились. Доказів користування відповідачем ОСОБА_7 земельною ділянкою площею 0,2284 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, відведеною у встановленому законом порядку, на час вирішення ОСОБА_8 сільською радою питання передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_7 відповідачами не надано і судом не отримано.

З відповіді Державного архіву Львівської області (вих.. № 4507/у-2 від 18.11.2015р., ( а.с. 52 том 4) встановлено, що в документах ОСОБА_8 сільської ради Пустомитівського району Львівської області за період 1991-1995рр. відомості про надання згоди передати земельну ділянку площею 0,2284 га (чи іншою площею) у власність гр. ОСОБА_7 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Лисиничі; вибір земельної ділянки; розробку проекту відведення земельної ділянки для передачі її у власність; замовлення землевпорядній організації розробки проекту її відведення та заява гр.. ОСОБА_7 на зберіганні в архіві не значаться.

З урахуванням вищевказаних норм законодавства та на підставі наявних у справі доказів суд приходить до висновку, що матеріалами і обставинами справи підтверджується право відповідача ОСОБА_7 на приватизацію земельної ділянки площею 1129 кв.м., що раніше була надана їй для будівництва житлового будинку. Наявність передбачених законом підстав для видачі ОСОБА_7 державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,2284 га відповідачами не доведено і судом не встановлено.

ОСОБА_12 до ч. 4 ст. 65 ЗК України від 18 грудня 1990р. використання земель сільського населеного пункту здійснюється відповідно до проектів планіровки та забудови даного населеного пункту.

ОСОБА_12 до ст.. 17 Закону України «Про основи містобудування» № 2780-ХІІ від 16.11.1992 року містобудівна документація є основою вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Види, склад, порядок розробки та затвердження містобудівної документації визначаються законодавством.

Згідно ДБН Б.2.4-2-94 «Види, склад, порядок розробки, погодження та затвердження містобудівної документації для сільських поселень» ( чинні на час виникнення спірних правовідносин) до основних видів містобудівної документації для сільських поселень зокрема належать: генеральний план сільського поселення, проект забудови громадського центру, житлової групи, кварталу.

Судом встановлено, що земельну ділянку № 2 для будівництва житлового будинку виділено гр. ОСОБА_7 в кварталі індивідуальної житлової забудови с. Лисиничі «Тр.Глинянський». З відповіді Відділу містобудування та архітектури Пустомитівської районної державної адміністрації вих.. № 16/01-12 від 11.11.2014р. (а.с.75 том 3) вбачається, що на час розроблення Проекту кварталу індивідуальної житлової забудови в с. Лисиничі 1991 року діючим був генплан 1990 року, який був розроблений ЛФ Діпроміст в масштабі 1:5000 і визначав проектовані червоні лінії магістральних та головних вулиць. Параметри житлових вулиць (основних та другорядних), до яких належить вулиця Квіткова, цей генплан не визначав і такі були залишені в межах існуючих розмірів.

З оглянутого судом Проекту кварталу індивідуальної житлової забудови в с. Лисиничі, виготовленого Львівським обласним проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро, погоджений районним архітектором 07.06.1991 року (а.с.236 том.2) встановлено місце розташування вулиці Квіткової, яка проходить вздовж земельної ділянки № 2 ОСОБА_7, цією ділянкою не переривається і веде до присадибної ділянки ОСОБА_9 А.М. Вказана вулиця відображена також в проекту забудови земельної ділянки ОСОБА_7 (а.с.8 том1), в проектах забудови земельних ділянок інших громадян, яким також виділено земельні ділянки в цьому кварталі забудови, а саме, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15М.( а.с.94, 103, 104, том.2). Судом встановлено і не заперечується представником відповідача ОСОБА_10, що земельна ділянка площею 0,2284 га, на яку виданий спірний державний акт, включає частину земельної ділянки, яка на вищевказаних документах зазначена як вулиця.

Суд не приймає до уваги твердження відповідача ОСОБА_7 та її представників про те, що планово-картографічним матеріалом Проекту роздержавлення та приватизації земель агроспілки «Нива» ОСОБА_8 сільської ради встановлено, що через земельну ділянку ОСОБА_7 не проходить жодна дорога.

Згідно відповіді Відділу Держземагентства у Пустомитівському районі Львівської області вих.. № 01-15/1371 від 19.07.13р. ( а.с. 131 том 2) проект роздержавлення та приватизації земель агроспілки «Нива» ОСОБА_8 сільської ради були розроблені та затверджені головою Пустомитівської районної державної адміністрації на підставі розпорядження. Планово-картографічний матеріал Проекту роздержавлення та приватизації земель не визначає конкретні вулиці (заїзди, проїзди) та присадибні ділянки с.Лисиничі. Планово-картографічний матеріал визначає категорії земель, угіддя та умовні межі населених пунктів.

В силу вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів вказаний планово-картографічний матеріал не може бути прийнятий судом як доказ того, що вул. Квіткова в с. Лисиничі розривається присадибною ділянкою ОСОБА_7

Покликання відповідача ОСОБА_7 на те, що попередній власник присадибної ділянки ОСОБА_9 погодила межу між земельними ділянками сторін і погодилась з тим, що вулиця Квіткова не проходить через присадибну ділянку ОСОБА_7, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи. З оглянутих судом плану меж земельної ділянки спірного державного акту та акту встановлення і узгодження меж земельної ділянки від 15.11.1996р. ( а.с.64 том 1 ) вбачається, що опис меж та суміжних землекористувачів в акті встановлення і узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_7 від 15.11.1996р. не відповідає опису меж та суміжних землекористувачів у спірному державному акту. Судом встановлено і підтверджується представником відповідача ОСОБА_10, що актом встановлення і узгодження меж від 15.11.1996р. не погоджувались межі, які визначено спірним державним актом. З матеріалів справи також встановлено, що ОСОБА_9 30.03.2007 року зверталась до ОСОБА_8 сільської ради із заявою ( а.с. 18 том 1) про створення комісії з приводу насадження дерев напроти її брами та перекриття виходу на вулицю, що спростовує твердження відповідача про згоду ОСОБА_9 на передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_7 у межах, які визначені спірним державним актом.

ОСОБА_12 до ч. 4 ст. 4 Земельного Кодексу України 1990 року не можуть передаватися у колективну та приватну власність землі загального користування населених пунктів майдани, вулиці, проїзди, шляхи, пасовища, сінокоси, набережні, парки, міські ліси, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, а також землі, надані для розміщення будинків в органів державної влади та державної виконавчої влади.

Зібрані по справі докази дають суду підстави для висновку, що відповідачем ОСОБА_7 набуто у приватну власність частину земельної ділянки із земель загального користування вулиця Квіткова, чим порушено права позивачів як суміжних землевласників щодо користування присадибною ділянкою та землями загального користування (вулицею), що забезпечують проїзд до належної присадибної ділянки та розташованих на ній житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що спірний державний акт виданий за відсутності законних підстав, передбачених ст. 17 ЗК України 1990 року на частину земельної ділянки, яка належить до земель загального користування, що є порушенням ст. 4 цього Кодексу і такий державний акт слід визнати недійсним.

Оскільки незаконною приватизацією частини вулиці Квіткової в с.Лисиничі порушується право позивачів на користування земельною ділянкою загального користування (вулицею), відповідна вимога відновити на місцевості вулицю Квіткову в с.Лисиничі Пустомитівського району Львівської області в частині що межує із земельною ділянкою ОСОБА_7 та веде до присадибної ділянки ОСОБА_9 підлягає до задоволення. Матеріалами справи підтверджується і не спростовано відповідачами, що на спірній земельній ділянці, яка є вулицею Квітковою, є багаторічні насадження та пісок, що створює перешкоди у користуванні вулицею, які підлягають усуненню.

ОСОБА_12 до ст.. 256 ЦК України під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами статті 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За правилами статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Судом встановлено і стверджується матеріалами справи, що позивачі успадкували земельну ділянку на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих 22 травня 2008 року, і про порушення своїх прав довідались із відповіді ОСОБА_8 сільської ради від 21.11.2008р. № 298 (а.с.11-12 том 1) та наданої ОСОБА_8 сільською радою копії державного акту ОСОБА_7 ( а.с. 6 том1).

За вказаних вище обставин строк звернення до суду з позовом позивачами не пропущено, а відтак заява відповідача ОСОБА_7 про застосування наслідків спливу позовної давності задоволенню не підлягає.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, яка закріплює обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання ( стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

ОСОБА_12 до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності із ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б)відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують прав або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, заходів.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню понесені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212, 222 ЦПК України, ст.ст. 4, 17, 22 ЗК України в редакції 1990 року, ст. ст. 116, 118-122 152 ЗК України, ст. 15,16, 256, 386, 391 ЦК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати недійсним державний акт серія ЛВ № 19613, виданий ОСОБА_8 сільською радою Пустомитівського району Львівської області 11.08.2000 року ОСОБА_7 на право власності на земельну ділянку площею 0,2284 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель в селі Лисиничі, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за реєстраціним номером 1173.

Зобов'язати ОСОБА_8 сільську раду Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_7 відновити на місцевості вулицю Квіткову в селі Лисиничі в частині, що межує з земельною ділянкою ОСОБА_7 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та веде до присадибної ділянки ОСОБА_3, ОСОБА_6 за адресою вул. Квіткова, 4 с. Лисиничі, відповідно до Проекту кварталу індивідуальної житлової забудови 1991 року, виготовленого Львівським обласним проектно-виробничим архітектурно-планувальним бюро та погодженого районним архітектором 07.06.1991 року та проекту забудови земельної ділянки № 2 ОСОБА_7.

Зобов'язати ОСОБА_7 усунути перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у користуванні вулицею Квітковою та заїздом на присадибну ділянку зі сторони присадибної ділянки ОСОБА_7 за адресою вул. Квіткова, 4 с. Лисиничі, Пустомитівського району Львівської області, шляхом звільнення вулиці від багаторічних насаджень та піску.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_6 суму сплаченого судового збору у розмірі 164,65 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 сільської ради Пустомитівського району Львівської області на користь ОСОБА_3, ОСОБА_6 суму сплаченого судового збору у розмірі 164,65 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СуддяОСОБА_1