У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», ОСОБА_4 про визнання прилюдних торгів з реалізації арештованого майна недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 31 липня 2013 року державним виконавцем Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Дзержинський ВДВС Харківського МУЮ) на підставі вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим 25 липня 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова, про звернення стягнення на предмет іпотеки - належну їйквартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною продажу 378 565 грн, задовольнивши вимоги публічного акціонерного товариства«УкрСиббанк» як іпотекодержателя в межах заборгованості за кредитним договором від 25 червня 2008 року в розмірі 1 631 647 грн 88 коп. На підставі договору про надання послуг по організації та проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна від 11 березня 2014 року, укладеного між Дзержинським ВДВС Харківського МУЮ та приватним підприємством «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В.Ш.»), останнім в межах процедури виконавчого провадження 12 травня 2014 року проведені прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1 за вищевказаною адресою, результати яких було оформлено протоколом, а переможцем торгів визначено ОСОБА_4

ОСОБА_3 зазначала, що торги були проведені з порушенням вимог Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року за № 68/5 (далі - Тимчасове положення), тому просила суд визнати прилюдні торги з продажу належної їй квартири АДРЕСА_1 недійсними.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 1 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити їїпозов.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що порушень законодавства чинного на час проведення прилюдних торгів з реалізації майна позивачки допущено не було.

Проте повністю погодитись із таким висновком судів не можна, оскільки суди дійшли його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31 липня 2013 року державним виконавцем на підставі вимог Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за заявою представника публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та виконавчим документом, виданим 25 липня 2013 року Дзержинським районним судом м. Харкова, про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 січня 2008 року, шляхом продажу з прилюдних торгів за початковою ціною продажу 378 565 грн, задовольнивши вимоги банка, як іпотекодержателя з вищим пріоритетом, у межах суми заборгованості за кредитним договором від 25 червня 2008 року в розмірі 1 631 647 грн 88 коп.

10 грудня 2013 року начальником Дзержинського ВДВС Харківського МУЮ на адресу Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Харківській області направлено пакет документів щодо реалізації арештованого нерухомого майна, що належить боржнику, для перевірки та погодження щодо подальшої участі у конкурсі на визначення спеціалізованої торгівельної організації.

18 березня 2014 року на адресу відділу надійшло повідомлення з Філії 21 ПП «Нива-В.Ш.»від 14 березня 2014 року, згідно з яким Лот № 1 - квартиру АДРЕСА_1, буде виставлено на прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна 7 квітня 2014 року о 9:00 год. за адресою: АДРЕСА_2, та додано копії публікацій у засобах масової інформації.

7 квітня 2014 року прилюдні торги з реалізації не відбулися у зв'язку з відсутністю заявок покупців.

9 квітня 2014 року державним виконавцем складено переоцінку майна боржника, ціну майна зменшено на 25 % та визначено, що початковою ціною другого і наступних аукціонів вважати ціну зменшену на 25 % - 283 923 грн 75 коп., про що державним виконавцем складено відповідний акт.

12 травня 2014 року проведено прилюдні торги з реалізації квартири АДРЕСА_1, результати яких оформлено протоколом.

За змістом п.3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізаціїмайна.

Отже, при розгляді питання про дотримання при проведення торгів положень п. 3.11 Тимчасового положення суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

При цьому під письмовим повідомленням слід розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені.

Таким чином, за загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року № 6-143цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України є обов'язковою для судів.

У ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте суд, взявши за доказ повідомлення ОСОБА_3 про реалізацію належної їй квартири і час проведення публічних торгів журнали реєстрації вихідної кореспонденції ПП «Нива-В.Ш.», не врахував, що такі журнали не доказують факт передання цієї кореспонденції до пошти або вручення її адресату, тому не є допустимим доказом. При цьому ОСОБА_3 зазначала, що це вплинуло на ціну, за якою реалізовано квартиру.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені чч. 1 - 3, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав, встановлених ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Нерухоме майно передається на реалізацію з прилюдних торгів за ціною та у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», при цьому умови, процедура підготовки та порядок проведення торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а також розрахунків за придбане майно й оформлення результатів торгів визначено Тимчасовим положенням.

Отже, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обов'язковою умовою правомірності правочину.

Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, крім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди взагалі не зробили правового висновку про таке порушення при проведенні прилюдних торгів і, як наслідок, якщо таке порушення підтверджено, то чи воно вплинуло на результат торгів.

Наслідком визнання результату прилюдних торгів, яким фактично є оформлений у вигляді протоколу про результати торгів договір купівлі-продажу, недійсним є повернення сторін договору купівлі-продажу - продавця і покупця - до первісного стану, тобто реституція як спосіб захисту, що характерний для зобов'язальних відносин.

Відповідно до п. 4.14 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна торги закінчуються підписанням протоколу про результати торгів, який має силу договору.

Вирішуючи питання про те хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором необхідно виходити з умов договору, що укладається між ДВС та спеціалізованою організацією.

У випадку якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом ДВС договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником відділу ДВС, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є ДВС. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом ДВС договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові від 18 листопада 2015 року № 6-1884цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Разом з тим суди не з'ясували, хто є продавцем у процедурі проведення прилюдних торгів - спеціалізована організація чи ДВС. При цьому згідно ст. 216 ЦК України реституція за договором купівлі-продажу відбувається між сторонами договору, а стягувач за виконавчим листом - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», стороною цього договору не був.

Проте суди в порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог,які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не з'ясували чи вплинули вищевказані обставини на ціну реалізації майна та дійшли передчасного висновку про відмову в позові.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнитичастково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик