Справа № 465/161/11 Головуючий у 1 інстанції: Козюренко Р.С.
Провадження № 22-ц/783/5378/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, його представника

ОСОБА_3, ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 червня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з участю третіх осіб Львівської міської ради, Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту Держархбудконтролю у Львівській області, Львівського комунального підприємства «Вулецьке», ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 про зобов'язання відповідачів демонтувати самочинно здійснену прибудову (кімната площею 24.1 кв.м.) до квартири АДРЕСА_1 та у випадку невиконання рішеня суду у добровільному порядку, силами підрядної організації або комунальної служби демонтувати здійснену надбудову, а витрати покласти на відповідачів.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 демонтувати самочинно здійснену прибудову (кімната площею 24.1 кв.м.) до квартири АДРЕСА_1. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_6 30,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 8,50 грн. судового збору та 3840,00 грн. витрат на проведення судових експертиз.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_4,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що позивачами не зазначено та із суті спору не вбачається факту порушення, невизнання або ж оспорення їхніх прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин, а відтак, позов було пред»явлено неналежними позивачами. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення, не з»ясував, чи можуть відповідачі здійснити роботи з демонтажу прибудови та чи є у них можливості на здійснення таких робіт, оскільки у висновку експертизи зазначено, що такі роботи повинні бути проведені якісно. Крім цього, судом першої інстанції не взято до уваги висновку будівельно - технічної експертизи № 1321 від 19.12.2014 року та висновку повторної будівельно - технічної експертизи № 030/15 від 06.06.2015 року, в яких зазначено, що житловий будинок АДРЕСА_1 має значне фізичне зношення основних технічних конструктивних елементів, демонтаж прибудови до квартири АДРЕСА_1 призведе до необхідності проведення ремонтно - будівельних робіт до демонтажу прибудови мешканцям квартири АДРЕСА_2, які для покращення умов проживання також здійснили прибудову до своєї квартири та оскільки проведені відповідачами ремонтно - будівельні роботи по реконструкції приміщень квартири АДРЕСА_1 з прибудовою до неї не порушили цілісність житлового будинку в цілому та зокрема квартири АДРЕСА_3 цього будинку, здійснювати будь - які заходи по знесенню прибудови немає необхідності. З підстав вищенаведеного апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, пред»явленого ним в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6, про зобов»язання відповідачів знести самочинно прибудовану ними кімнату площею 24.1 кв.м, суд першої інстанції виходив з того, що прибудова до квартири АДРЕСА_1 є самовільною, проведена відповідачми без відповідних дозвільних документів, створює позивачам труднощі у користуванні власною квартирою,

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

З роз»ясень п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - Постанова №6 від 30.03.2012 року) вбачається, що право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва належить органу державної влади або органу місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб, право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі , споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Судом першої інстанції встановлено, що співвласниками квартири АДРЕСА_1 є відповідачі ОСОБА_18, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, які самовільно, без відповідного дозволу та погодження з ОСОБА_2, який є співвласником квартири АДРЕСА_3, прибудували цегляну прибудову до квартири АДРЕСА_1, житлову кімнату площею 24.1кв.м., вхід до якої здійснюється через самовільно влаштований дверний пройом з кімнати №3-1 поверхневого плану, площею 17,4 кв.м., що стверджується актом комісії ЛКП від 04.03.2011 року, листом начальника Франківського РВ м.Львова ГУ МНС України у Львівській області №8/392 від 30.05.2011 року. ПРибудова кімнати площею 24.1 кв.м до квартири АДРЕСА_1 підтверджується технічним паспортом КП ЛОР «БТІ та ЕО».

Факт самовільної прибудови кімнати площею 24.1 кв.м відповідачами не заперечувався в суді першої інстанції, цей факт не заперечувався ОСОБА_4 і в суді апеляційної інстанції, яка пояснила, що кімната була прибудована ними ще в 2001 році, інші мешканці житлового будинку, в тому числі і ОСОБА_2, не заперечували щодо прибудови, оскільки він також мав намір здійснити прибудову до своєї квартири над кімнатою, самовільно прибудованою відповідачами.

Головою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради прийнято розпорядження від 01.07.2011 року № 321 «Про демонтаж самочинної прибудови до квартири АДРЕСА_1», яким зобов'язано ОСОБА_4 у місячний термін за власні кошти демонтувати за власні кошти самочинно здійснену прибудову розміром 4,99 м. х 4,83 м., а квартиру привести у попередній стан, яке ОСОБА_4 не виконала, однак, як встановлено судом, Франківська районна адміністрація ЛМР, зобов»завши ОСОБА_4 демонтувати самочинно здійснену прибудову, з позовом до суду про її знесення не зверталася.

Матеріалами справи підтверджується, що з метою з»ясування технічної можливості демонтажу без пошкодження, знищення чи руйнації житлового будинку АДРЕСА_1, враховуючи його технічний стан та рік побудови, судом першої інстанції призначалися судово будівельно - технічна експертиза, повторна судова будівельно - технічна експертиза та додаткова судова будівельно - технічна експертиза.

Згідно з висновками №1321 судової будівельно - технічної експертизи від 09.12.2014 року, проведеної Львівським НДЕІСЕ, демонтаж прибудови до квартири АДРЕСА_1 може вплинути на загальну конструкцію будинку, в зв»язку з тим, що демонтажні роботи непередбачувані і можуть призвести до руйнування його конструктивних елементів. Крім того, демонтаж прибудови до АДРЕСА_1, призведе до необхідності у проведенні ремонтно - будівельних робіт по демонтажу прибудови мешканцями квартири АДРЕСА_2, які для покращення умов проживання також здійснили прибудову до своєї квартири, що на думку експерта, не покращить умов проживання мешканців квартири АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2. Технічно проводити демонтаж прибудови до квартир АДРЕСА_1 неможливо без детального обстеження основних технічних конструктивних елементів даного будинку із проведенням викривних руйнівних робіт в місцях з»єднання прибудови до стін основного будинку та розробці в установленому порядку Проекту організації ведення робіт по демонтажу прибудови з наступним відновленням пошкоджених частин житлового будинку в зоні розташування квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1.

З висновку повторної судової будівельно - технічної експертизи №030/15 від 08.06.2014 року, проведеної ТзОВ «Галсвіт», вбачається, що демонтаж прибудов до квартири АДРЕСА_1 не вплине на загальну конструкцію будинку при умові, що монолітне залізобетонне перекриття не опирається на існуючі стіни житлового будинку. Демонтаж прибудови (прибудов) технічно можливий при умові не врахування існуючої прибудови до квартири АДРЕСА_2, яка має спільну стіну з прибудовою кімнати літ. 3-7, так як демонтаж прибудови житлової кімнати 3-7 може призвести до негативних наслідків і руйнування суміжної стіни з самовільно - здійсненою прибудовою до квартири АДРЕСА_2. У висновку зазначено, що для проведення демонтажних робіт необхідно розробити Проект організації ведення робіт по демонтажу прибудови з дотриманням техніки безпеки з демонтажу.

У зв»язку з тим, що у висновку повторної судової будівельно - технічної експертизи №030/15 від 08.06.2014 року, проведеної ТзОВ «Галсвіт», зазначено, що для вирішення питання демонтажу необхідно детально обстежити примикання конструкцій перекриття прибудов до існуючих стін основного житлового будинку, судом першої інстанції було призначено додаткову судово будівельно - технічну експертизу.

Згідно з висновками додаткової судової будівельно - технічної експертизи №004/165 від 02.02.2016 року, проведеним дослідженням факту опирання монолітного залізобетонного перекриття прибудови до квартири АДРЕСА_1 експертом не виявлено. Має місце заведення арматури монолітного перекриття в існуючу стіну житлового будинку. Загальна глибина опирання монолітного перекриття (плити) з врахуванням штукатурного шару становить 3-4 см.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції взяв до уваги пояснення експерта ОСОБА_19, яка в суді першої інстанції пояснила, що лише якісний демонтаж прибудови до квартири АДРЕСА_1 не спричинить пошкоджень (руйнації) житлового будинку.

Ухвалюючи рішення про демонтаж відповідачами самочинно прибудованої кімнати площею 24.1 кв.м., суд першої інстанції посилається на висновки повторної судової будівельно - технічної експертизи від 08.06.2014 року та додаткової судової будівельно - технічної експертизи від 02.02.2016 року, пояснення експерта ОСОБА_19, щодо технічної можливості демонтажу прибудови житлової кімнати літ. 3-7 площею 24.1 кв.м до квартири АДРЕСА_1.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у висновку повторної судової будівельно - технічної експертизи від 08.06.2014 року зазначено, що демонтаж прибудови технічно можливий при умові неврахування існуючої прибудови до квартири АДРЕСА_2, яка має спільну стіну з прибудовою кімнати літ. 3-7, так як демонтаж прибудови житлової кімнати 3-7 може призвести до негативних наслідків і руйнування суміжної стіни з самовільно - здійсненою прибудовою до квартири АДРЕСА_2.

Тобто, демонтаж прибудови технічно можливий при умові неврахування існуючої прибудови до квартири АДРЕСА_2, яка має спільну стіну з прибудованою кімнатою літ. 3-7, оскільки, як зазначив експерт, демонтаж прибудови житлової кімнати 3-7 може призвести до негативних наслідків і руйнування суміжної стіни з самовільно - здійсненою прибудовою до квартири АДРЕСА_2, питання про демонтаж якої не було предметом судового розгляду. Разом з тим, зазначена експертом в експертному висновку технічна умова, не була взята до уваги судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення суду. Суд першої інстанції не перевірив, чи технічно можливо, без пошкоджень конструкції такої демонтувати стіну, яка є спільною для прибудов до квартири АДРЕСА_2.

Крім цього, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції залишив поза увагою зазначене у висновку повторної судової будівельно - технічної експертизи від 08.06.2014 року те, що для проведення демонтажних робіт необхідно розробити Проект організації ведення робіт по демонтажу прибудови з дотриманням техніки безпеки з демонтажу, а також пояснення експерта ОСОБА_19 про необхідність якісного демонтажу, оскільки якісний демонтаж, на підставі розробленого Проекту організації ведення робіт по демонтажу прибудови з дотриманням техніки безпеки з демонтажу, зможе попередити негативний вплив на загальну конструкцію житлового будинку, на цілісність житлового будинку, та зокрема, приміщень квартири АДРЕСА_3, не призведе до руйнування його конструктивних елементів.

Суд першої інстанції залишив поза увагою питання розроблення Проекту організації ведення робіт по демонтажу прибудови з дотриманням техніки безпеки з демонтажу, що є однією з умов проведення забезпечення якісного демонтажу, а також не врахував можливих наслідків проведення неякісного демонтажу.

Судом не враховано, що демонтаж прибудованої житлової кімнати до квартири АДРЕСА_1 призведе до руйнації стіни, яка є спільною для добудови, проведеної до квартири АДРЕСА_2 цього ж житлового будинку, до порушення прав мешканців цієї квартири.

Питання щодо правомірності проведеної добудови кімнати до квартири АДРЕСА_2, судом першої інстанції не досліджувалося, дані обставини не були з»ясовані судом першої інстанції, хоча їх з»ясування є необхідним при вирішенні питання про демонтаж прибудови житлової кімнати площею 24.1 кв.м до квартири АДРЕСА_1 цього житлового будинку, оскільки демонтажу підлягає стіна, спільна для обох квартир.

Судом першої інстанції не досліджувалося питання можливості проведення переобладнання, перебудови самочинної прибудови житлової кімнати площею 24.1 кв. м до квартири АДРЕСА_1, при ухваленні оскаржуваного рішення суд не взяв до уваги, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, не перевірено належним чином чи зверталися позивачі до відповідачів з приводу здійснення перебудови спірної споруди.

А відтак, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України, не встановив всіх фактичних обставин, що мають значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов до передчасного висновку про задоволення позовних вимог щодо зобов»язання ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 демонтувати самочинно здійснену прибудову (кімната площею 24.1 кв.м.) до квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З врахуванням вищенаведеного, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, пред»явленого ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_4- задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 15 червня 2016 року- скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.