справа №619/3459/15-ц
провадження №2/619/123/16
РІШЕННЯ

іменем України

22 січня 2016 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибок Є.А.
за участю секретаря судового засіданняБулах С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту сумісного проживання, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

встановив

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просила встановити факт сумісного проживання ОСОБА_3 з сином ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1, з 1995 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 року; визнати за ОСОБА_3, право власності на ? частину житлового будинку та на ? частину земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначила, що зазначений житловий будинок належить в ? частині ОСОБА_7 та в ? частині ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 23.04.2001 року за №518, посвідченого приватним нотаріусом Коробець О.М. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 30 травня 2001 року земельна ділянка розміром 0,105 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, належить на праві загальної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 23.04.2001 року за №518, акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №364. В силу закону частки співвласників на землю вважаються рівними. Син позивача ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Після його смерті відкрилася спадщина на зазначене нерухоме майно. Враховуючи, що з 1995 року по 2005 рік, тобто по день смерті сина, ОСОБА_3 проживала сумісно з ним в спадковому будинку, то вважається спадкоємцем, що прийняв спадщину в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, про що є відповідний акт депутата Козачолопанської селищної від 23.07.2015 року. Відповідачі по справі ОСОБА_4 (жінка сина) та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (його діти) заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавали, разом з чоловіком (батьком) не проживали, в зв'язку з чим, відповідно до закону, вони вважаються спадкоємцями, що не прийняли спадщину. Таким чином, ОСОБА_3, є єдиним спадкоємцем, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_11 та ОСОБА_8 просили задовольнити позов з підстав, які зазначені у позовній заяві. Також пояснили, що ОСОБА_7 жив з 1995 року по день смерті з матір'ю ОСОБА_3, оскільки його дружина ОСОБА_4 вигнала з дому.

У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6, їх представник ОСОБА_12, відповідач ОСОБА_5 заперечували проти задоволення позову, посилаючись не його безпідставність та необґрунтованість. Також відповідачі пояснили, що ОСОБА_7 жив з ними у місті Харкові, іноді їздив до своєї матері ОСОБА_3 У 2004 році у ОСОБА_7 стався інсульт, вони його лікували тривалий час. Потім 22 квітня 2004 року ОСОБА_4 відвезла чоловіка до матері у АДРЕСА_2, оскільки їй необхідно було їхати у місто Керч. Через деякий час ОСОБА_4 повідомили, що чоловік помер, але вона не змогла поїхати на похорони, оскільки захворіла, але ОСОБА_6 та ОСОБА_5 здійснили поховання батька у АДРЕСА_2, оскільки там захоронений їх дід та батько ОСОБА_7

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 розповіла, що ОСОБА_7 проживав у АДРЕСА_3 з дружиною та дітьми. Після інсульту, який стався у ОСОБА_7 у 2003 році, останній просив, щоб його відвезли до матері у АДРЕСА_2, де він і помер.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 розповіла, що ОСОБА_7 проживав у АДРЕСА_3 з дружиною та дітьми. ОСОБА_7 розповідав, що їздить до матері у АДРЕСА_2, в тому числі допомагає саджати картоплю.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 розповіла, що ОСОБА_7 проживав у АДРЕСА_3 з дружиною та дітьми. Після інсульту, який стався у ОСОБА_7 у 2003 році, сім'я його лікувала у місті Харкові, вмер ОСОБА_7 у сел. Козача Лопань.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 розповіла, що ОСОБА_7 постійно приїжджав до своєї матері ОСОБА_3, залишався ночувати у неї. В період з 1995 року по 2005 рік жив як у матері у АДРЕСА_2 так і з сім'єю у м. Харкові. Особистих речей ОСОБА_7, які постійно б знаходились у матері, свідок не бачила.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_17 розповіла, що товаришем її чоловіка був ОСОБА_7, який з 1995 року по день смерті постійно жив у матері ОСОБА_3, оскільки казав, що у нього не ладиться з сім'єю. У будинку ОСОБА_3 у період з 1995 року по 2005 рік свідок ніколи не заходила.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_18 розповів, що ОСОБА_7 розповідав йому, що живе у матері, оскільки у нього вдома постійні чвари. Свідок бачив, як ОСОБА_7 проходив повз його будинок, коли йшов з роботи до матері. При складанні актів депутатами, свідок у будинок ОСОБА_3 не заходив та з останньою не спілкувався.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_19 розповіла, що з 1994 року ОСОБА_7 з'явився у АДРЕСА_2 та казав, що сім'я його побила та вигнала з дому. У 1998 році свідок була на дні народження у іншої особи, там також був присутнім ОСОБА_7 зі своєю матір'ю. У будинок ОСОБА_3 у період з 1995 року по 2005 рік свідок ніколи не заходила.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_8, народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 року, її батьками є: батько - ОСОБА_21, мати - ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про шлюб, 28 червня 1973 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_23 та ОСОБА_8, про що зроблено відповідний актовий запис за №13, прізвище дружини після реєстрації шлюбу: ОСОБА_8.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі договору від 23 квітня 2001 року №518, є власниками земельної ділянки площею 0,105 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно листа Слатинського КПТІ «Інвентаризатор» №36626 від 07.07.2015 року, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по ? частині за кожному.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_3, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Згідно спадкової справи №522/2015 після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, з заявою про прийняття спадщини звернулися його дружина ОСОБА_4 та діти ОСОБА_6 і ОСОБА_5.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступних мотивів.

Щодо вимог про встановлення факту сумісного проживання.

Відповідно до ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути визнані факти, що призводять до виникнення, зміни чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Дослідивши письмові докази, допитавши свідків та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині про встановлення факту сумісного проживання не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного факту.

Суд не бере до уваги надані акти обстеження житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, оскільки в них зазначено, що «зі слів сусідів в період з 1995 року по 2005 рік» ОСОБА_7 проживав разом з матір'ю ОСОБА_3, тобто зазначена інформація є отриманою зі слів інших осіб, які не зазначені у цьому акті.

Згідно ст.63 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, які були викликані за клопотанням позивача. Суд не бере до уваги показання зазначених свідків, оскільки вони особисто у будинок ОСОБА_3 у період з 1995 року по 2005 рік ніколи не заходили, тому фактично це їх припущення, що ОСОБА_7 постійно проживав у матері.

Твердження сторони позивача про проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1, спростовується домовою книгою будинку АДРЕСА_4, відповідно до якої ОСОБА_7 був зареєстрований у зазначеному будинку з 20 листопада 1972 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Щодо вимог про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Пленум Верховного Суду України в п.1 своєї постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив судам, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Так як ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, то підлягають застосуванню правила ЦК України.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7 є його дружина ОСОБА_4, діти ОСОБА_5 і ОСОБА_6, мати ОСОБА_3

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пленум Верховного Суду України в п.23 своєї постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», роз'яснив судам, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 нотаріусом було відмовлено в оформленні спадщини чи права на спадщину.

Таким чином, вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 59-61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ухвалив

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є. А. Болибок