Справа №442/1810/16-ц
Провадження №2/442/773/2016
13 червня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської обл.
в складі: головуючого - судді Коваля Р.Г.
при секретарі Антоненко В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спільне майно подружжя, визначення частки у спільному майні подружжя, -
Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спільне майно подружжя, визначення частки у спільному майні подружжя.
Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що з 24.10.1992 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб. Під час шлюбу у них народилося троє дітей - дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3
Після одруження з відповідачем вирішили побудувати житловий будинок. У зв'язку з цим відповідач звернувся з заявою про надання земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку. Рішенням виконавчого комітету Летнянської сільської ради ОСОБА_2 було виділено земельну ділянку площею 2500 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель. На підставі вищевказаного рішення відповідачу був виданий будівельний паспорт.
01.05.1996 р. був складений акт виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель.
21.08.1996 р. головним архітектором Дрогобицького району було видано дозвіл на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво, згідно якого ОСОБА_2 було дозволено приступити до закладки фундаментів індивідуального житлового будинку і господарських будівель у відповідності з погодженими проектами.
Розпочате в 1996 році будівництво велось з дотриманням проекту забудови земельної ділянки. В 2008 році сторони завершили будівництво житлового будинку та господарських будівель і даний будинок було прийнято в експлуатацію на підставі Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Летнянської сільської ради.
На підставі вищезазначеного рішення Виконавчим комітетом Летнянської сільської ради було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_2, яке згодом було зареєстровано в КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО».
У зв'язку з тим, що сімейні відносини між сторонами погіршились, позивачка подала заяву на розірвання шлюбу і рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.12.2010 року даний шлюб було розірвано.
Після розлучення позивачка разом з дітьми продовжувала проживати в житловому будинку АДРЕСА_1 а відповідач переїхав проживати до Львова до своєї тітки.
Останнім часом відповідач у телефонних розмовах починає говорити позивачці, що вона живе в його будинку на «пташиних правах» і нічого тут не має. Такі розмови і заяви з сторони відповідача насторожують позивачку і тому вона вирішила звернутись з даним позовом до суду за захистом своїх майнових прав в спільній сумісній власності подружжя.
Позивач в судове засідання не з'явилася, однак від її представника ОСОБА_6 поступила заява, в якій представник вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити та проводити заочний розгляд справи, а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі.
Відповідач в судове засідання на виклик суду не з'явився, причин своєї неявки суду не повідомив, будучи належним чином повідомлений про день та час судового засідання, як рекомендованою кореспонденцією, так і через оголошення в пресі, керуючись ст. 224 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача не поважною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.
Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.
Матеріалами справи встановлено, що 24.10.1992 р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано Летнянською сільською радою Дрогобицького району Львівської області, актовий запис №21, який було розірвано рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16.12.2010 р.
Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей - дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3
Рішенням виконавчого комітету Летнянської сільської ради №44 від 14.09.1995 року ОСОБА_2 було виділено земельну ділянку площею 2500 кв.м. для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських будівель.

01 травня 1996 року був складений акт виносу в натуру меж земельної ділянки і розбивки будівель.

21 серпня 1996 року головним архітектором Дрогобицького району було видано дозвіл №55/96 на право закладки фундаментів під індивідуальне будівництво, згідно якого ОСОБА_2 було дозволено приступити до закладки фундаментів індивідуального житлового будинку і господарських будівель у відповідності з погодженими проектами.

В 2008 році житловий будинок було прийнято в експлуатацію на підставі Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Летнянської сільської ради №63 від 24.12.2008 р.

На підставі цього рішення №63 від 24.12.2008 р. Виконавчим комітетом Летнянської сільської ради було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_2 від 30.12.2008 року на ім'я ОСОБА_2, яке було зареєстровано в КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО» 30.12.2008 р.

Відповідно до технічного паспорта, від 01.12.2015 року виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради Дрогобицького міжміського бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, житловий будинок АДРЕСА_1 Львівської області побудований в 1996 році і його загальна площа складає 143,2 кв.м., а житлова - 57,8 кв.м.

У п.п. 23,30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 року №11, закріплено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки тощо.

Стаття 60 СК презюмує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, хоча можливість про добровільне вирішення спору судом надавалася неодноразово, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 57 СК визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте ними до шлюбу (п.1.ч.1ст.57 СК), та за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що оскільки спірний будинок побудований сторонами за час перебування в шлюбі, а тому такий є у відповідності до вимог ст. 60 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За положеннями ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Як роз'яснив Пленум ВСУ у п. 30 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розряді спору про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Позивачкою подано суду відповідні докази, які свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів, станом на 27.05.2016 року заборгованість по аліментах становить 56 382,95 грн. За період з червня 2011 року по березень 2016 року відповідачем жодного разу не сплачувались аліменти.

Вище перераховані обставини, за переконанням суду, мають істотне значення для справи, яка розглядається судом і є підставою для відступлення від засад рівності часток сторін при вирішенні спору про розподіл майна подружжя. Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення і позивачці слід виділити у власність 2/3 частини спірного житлового будинку.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України, пропорційно задоволеному позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі 2349,02 грн., виходячи із ціни позову та часткового задоволення позову, так як позивачкою при подачі позову було сплачено 2642,65 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 79, 80, 88, 209, 212-214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати спільним майном подружжя житловий будинок АДРЕСА_1 житловою площею 57,8 кв.м., загальною площею 143,2 кв.м.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідн. код НОМЕР_1, право власності на 2/3 ідеальних частини житлового будинку АДРЕСА_1 житловою площею 57,8 кв.м., загальною площею 143,2 кв.м.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2349,02 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Дрогобицький міськрайонний суд.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Р.Г. Коваль