Номер провадження: 22-ц/785/191/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ЖитловоБудівельного кооперативу «Трудовий зв'язок», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та здійсненні права приватизації земельної ділянки, визнання права власності на майно, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго», Одеська міська рада, Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради,-

встановила:

25 листопада 2009 року ОСОБА_3 звернувся з позовною заявою до суду, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, та в останній редакції просив зобовязати ОСОБА_19, ОСОБА_19 за власні кошти здійснити демонтаж паркану, що огороджує земельну ділянку, яка перебуває в їхньому користуванні і на якій розташована належна їм на праві власності частина домоволодіння по вулиці Окружній, 17/В, у м. Одесі, встановити паркан на відстані 3,5 м від огорожі, що огороджує земельні ділянки, які перебувають у користуванні ОСОБА_13, ОСОБА_5

Також просив зобовязати ОСОБА_21 за власні кошти здійснити демонтаж паркану, що огороджує земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні і на якій розташована належна їй на праві власності частина домоволодіння за зазначеною адресою.

Крім того просив зобовязати ЖБК «Трудовий зв'язок» за власні кошти здійснити перенесення існуючої опори лінії електричної мережі, що розташована у міжквартальному проїзді біля паркану ОСОБА_19 і ОСОБА_19 на відстань 3,5 м від паркану, що огороджує земельні ділянки, які перебувають у користуванні ОСОБА_13 і ОСОБА_5

Також ОСОБА_3 просив визнати за ним право власності на самостійний обєкт нерухомості домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. «В», загальною площею 69,8 кв. м., по вулиці Окружній 17/В, у м. Одесі, житлового будинку літ. «В ІІ», загальною площею 69,7 кв. м.; та гаражу, літ. «В ІІІ», загальною площею 19,2 кв. м., що розташований на земельній ділянці, площею 370,12 кв. м. за цією ж адресою.

Відповідачі звернулися до суду із заявами, в яких позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у їх задоволенні.

Справа була розглянута у відсутність представників третіх осіб.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позивні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 17 квітня 2006 р. № 438, позивач ОСОБА_3 є власником на праві спільної часткової власності 60/1000 частини домоволодіння у жилому будинку літ. «В», жилого будинку літ «В», загальною площею 69.7 кв.м., жилою площею 45.6 кв.м., гаражу літ.«L», відображених у технічному паспорті від 17.08.2006 р.

Звертаючись до суду з позовними вимогами щодо користування земельною ділянкою загального користування, позивач ОСОБА_3 посилався на те, що відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні цією земельною ділянкою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачу в цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів суду того, що його право користування земельною ділянкою, на якій у 1937 році проведено розташування спільної межі земель, якимось чином порушується відповідачами.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Згідно ст. 103 ЗК України, власники та користувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок, відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам завдається найменше незручностей.

Проїзд між житловими будинками по вул. Окружній, 17/В, у м. Одесі, відноситься до земель загального користування населених пунктів.

Спільні межі земельних ділянок відповідачів встановлені згідно із законом, їх фактичне використання відповідає саме тим межовим знакам, що були встановлені у 1937 році.

Встановлення меж земельних ділянок для організації нормативного проїзду, шириною 3.5 м. до домоволодіння ОСОБА_3 без порушення порядку землекористування, що склався у Житлово-будівельному кооперативі «Трудовий зв'язок», та встановлення інших варіантів організації проїзду до цього будинку можливо лише після виконання будівельно-ремонтних робіт з демонтажу та встановлення на іншій відстані загороджувальних парканів земельних ділянок, що знаходяться у користуванні ОСОБА_19, ОСОБА_19, ОСОБА_22, та переміщення існуючої електричної мережі.

Відповідно до висновку № 088/2010 від 27.10.2010 р. судової будівельно-технічної експертизи, встановити кордони земельних ділянок, що знаходяться у користуванні ОСОБА_19, ОСОБА_19, ОСОБА_22 - співвласників ЖБК « Трудовий зв'язок» по вул. Окружній, 17, в м. Одесі, для організації проїзду шириною 3.5 м. до домоволодіння ОСОБА_3 без порушення порядку землекористування, який склався у ЖБК, а також встановити інші варіанти організації проїзду технічно неможливо.

Крім того, висновком за № 50/2011 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 25.07.2011 р. додатково підтверджено, що проведення робіт з переносу існуючої електричної мережі на території Житлово-будівельного кооперативу «Трудовий звязок» по вул. Окружній, 17, у м.Одесі, неможливо без узгодження з ТOB - на цей час - ПАТ «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго». У разі проведення цих будівельно-ремонтних робіт такий проїзд буде вважатися проїздом до земельної ділянки, але не нормативним і не тупіковим.

Таким чином, позивач не довів суду того, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою спільного користування за порядком, який був встановлений у 1937 році.

Що ж стосується висновку суду про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на самостійний обєкт нерухомості, то колегія суддів не погоджується з ним, з огляду на наступні обставини.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в цій частині, суд першої інстанції вказав, що позивач з такими висновками до суду не звертався.

Однак, зазначений висновок суду не відповідає дійсності і спростовується уточненими позовними вимогами ОСОБА_3 від 08 серпня 2014 року, які маються на аркуші справи 208, том 2. При цьому, згідно журналу судового засідання від 08.08.2014 року суд прийняв до провадження вищевказану уточнену позовну заяву (т.2, а.с. 211).

Разом з тим, додатковим рішенням того ж суду від 27.05.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині було відмовлено, як заявлених безпідставно (т.3, а.с.25-27).

Не погоджуючись з висновком суду в цій частині, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

У відповідності до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Таким чином, діючим цивільним законодавства України позивач ОСОБА_3 має право на виділ в натурі зі спільної часткової власності належних йому 60/1000 частин домоволодіння по вулиці Окружній, 17/В у місті Одесі.

При цьому, судом першої інстанції не було враховано, що в матеріалах справи наявний висновок № 088/2010 від 27.10.2010 р. судової будівельно-технічної експертизи, складений судовим експертом ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім. Скібінського С.С.» ОСОБА_23, відповідно до якого 60/1000 частин домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Окружна, 17/В у місті Одесі в ЖБК «Трудовий звязок», що складаються з житлового будинку літ. «В», загальною площею 69,8 кв.м., житлового будинку літ. «В-ІІ», загальною площею 69,7 кв.м., гаража літ. «В-ІІІ» можливо виділити в натурі.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

З огляду на викладене, доводи позивача ОСОБА_3 щодо необхідності і можливості виділення йому в натурі 60/1000 частин домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Окружна, 17/В у місті Одесі в ЖБК «Трудовий звязок», що складаються з житлового будинку літ. «В», загальною площею 69,8 кв.м., житлового будинку літ. «В-ІІ», загальною площею 69,7 кв.м., гаража літ. «В-ІІІ», та визнання за ним права власності на самостійний обєкт нерухомості, є обгрунтованими і доведеними, у звязку з чим його позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів виходить із того, що у відповідності до ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З цих підстав колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги, в частині виділення йому в натурі із спільної власності 60/1000 частин домоволодіння та визнання за ним права власності на самостійний обєкт нерухомості.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду, в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог, в частині виділення йому в натурі із спільної власності 60/1000 частин домоволодіння і визнання за ним права власності на самостійний обєкт нерухомості, не відповідає зазначеним вимогам законодавства, доводи апеляційної скарги його у цій частині спростовують.

У звязку з цим, апеляційну скаргу в цій частині слід задовольнити, оскаржуване рішення суду в цій частині слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за позивачем ОСОБА_3 право власності на самостійний обєкт нерухомості домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. «В», загальною площею 69,8 кв. м., житлового будинку літ. «В ІІ», загальною площею 69,7 кв. м. та гаражу, літ. «В ІІІ», загальною площею 19,2 кв. м., що розташований на земельній ділянці, площею 370,12 кв. м. по вулиці Окружній 17/В, у м. Одесі.

При цьому колегія суддів виходить із того, що оскільки у відповідності до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу, то зі скасуванням рішення суду від 02 грудня 2014 року, в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання за ним права власності на самостійний обєкт нерухомості, додаткове рішення суду від 27.05.2015 року втрачає силу.

В іншій частині рішення є законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення в іншій частині ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду в іншій частині залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2014 року, в частині позовних вимог про визнання права власності на самостійний обєкт нерухомості, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визнати за ОСОБА_3 право власності на самостійний обєкт нерухомості домоволодіння, що складається з: житлового будинку літ. «В», загальною площею 69,8 кв. м., житлового будинку літ. «В ІІ», загальною площею 69,7 кв. м. та гаражу, літ. «В ІІІ», загальною площею 19,2 кв. м., що розташований на земельній ділянці, площею 370,12 кв. м. по вулиці Окружній 17/В, у м. Одесі.

В іншій частині рішення залишити без змін

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_24

ОСОБА_2