Справа № 379/873/16-ц Головуючий у І інстанції Потеряйко С. А.
Провадження № 22-ц/780/5768/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 27.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Савченка С.І., Білоконь О.В.,

за участю секретаря - Волинець Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 08 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних, інфляційних втрат та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2013 року стягнуто із ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики у розмірі 23 940 грн., яке відповідач у примусовому порядку не виконує. Зазначала, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 червня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_2 на її користь три проценти річних у розмірі 1 880 грн. 44 коп., інфляційні втрати у розмірі 14 871 грн. 52 коп. та моральну шкоду у розмірі та 3 000 грн., а всього - 19 751 грн. 96 коп., яке відповідач у примусовому порядку не виконує. Вказувала, що оскільки ОСОБА_2 грошове зобов`язання за договором позики не виконала, то відповідно до положень ст.625 ЦК України з відповідача на її користь за період з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2016 рік підлягає стягненню заборгованість з урахуванням трьох процентів річних та індексу інфляції. Крім того, позивач зазначала, що у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, нервовому напруженні, у звязку з чим вона часто хворіє та змушена звертатись до лікарні.

З урахуванням збільшення розміру позовних вимог, позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь три проценти річних у розмірі 718 грн. 20 коп., інфляційні втрати у розмірі 2 619 грн. 28 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 08 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 720 грн. 16 коп. в якості трьох процентів річних, 1 882 грн. 63 коп. інфляційних витрат за період з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2016 року та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а всього - 7 602 грн. 79 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, які зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону не в повному обсязі.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не виконала своїх зобовязань за договором позики, який укладений між сторонами, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до вимог ст.625 ЦПК України.

Такі висновки суду є правильними й такими, що грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що грошове зобов`язання у відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_3 виникло відповідно до договору позики.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2013 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 та стягнуто на її користь з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 23 940 грн.

На підставі зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист №2-563/12 від 27 лютого 2013 року та відкрито виконавче провадження з його примусового виконання. На час розгляду справи сума боргу відповідачем не повернута.

По справі встановлено, що рішенням Таращанського районного суду Київської області від 17 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 червня 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 та стягнуто на її користь з ОСОБА_2 1 880 грн. 44 коп. в якості трьох процентів річних, 14 871 грн. 52 коп. інфляційних витрат та 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього - 19 751 грн. 96 коп. (а.с.5-8). В мотивувальній частині рішення суд зазначив, що три проценти річних та інфляційні втрати піддягають стягненню з відповідача на користь позивача за період з 18 грудня 2012 року по 01 серпня 2015 року.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобовязання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу і відкриття виконавчого провадження.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання у постановах від 20 грудня 2010 року у справі № 3-57гс10, від 04 липня 2011 року у справі № 3-65гс11, а також від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх судів, які зобовязані привести свою судову практику у відповідність до судового рішення Верховного Суду України.

Установивши, що між сторонами укладено договір позики та рішенням суду стягнуто заборгованість, що утворилась у звязку з невиконанням відповідачем взятих за договором зобовязань, яке на час розгляду даної справи не виконано боржником, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст.625 ЦК України.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що на спірні правовідносини не поширюються положення ч.2 ст.625 ЦК України, є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Визначаючи розмір трьох процентів річних у сумі 720 грн. 16 коп. та інфляційних витрат у сумі 1 882 грн. 63 коп.судом першої інстанції вірно проведено розрахунок за період з 01 серпня 2015 року по 01 серпня 2016 рік, виходячи із суми боргу згідно із рішенням суду у розмірі 23 940 грн., оскільки він складений відповідно до вимог закону.

Однак, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних у сумі 720 грн. 16 коп., суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у заяві про уточнення позовних вимог від 07 вересня 2016 року позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь три проценти річних у розмірі 718 грн. 20 коп., чим фактично вийшов за межі позовних вимог.

Враховуючи, що суд відповідно до положень ч.1 ст.11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог, то колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню три проценти річних у розмірі 718 грн. 20 коп. За таких обставини рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Крім того, колегія судів не погоджується з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до загальних підстав цивільно правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальних збитків та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно зі ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять доказів того, що укладеним між сторонами у справі договором позики передбачено можливість відшкодування моральної шкоди. До того ж позивачем не надано доказів заподіяння їй моральної шкоди у звязку з діями чи бездіяльністю відповідача, а також на порушення ст.23 ЦК України не зазначено підстав визначення розміру моральної шкоди у сумі 5 000 грн.

У порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди.

З урахуванням наведеного рішення суду не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню на підставі ст.309 ЦПК України у звязку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 три проценти річних у розмірі 718 грн. 20 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1 882 грн. 63 коп.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, а колегією суддів ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково, то судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 08 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних, інфляційних та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 три проценти річних у розмірі 718 грн. 20 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1 882 грн. 63 коп., а всього 2 600 (дві тисячі шістсот) грн. 83 коп.

У решті позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді