У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - управління Держкомзему у м. Херсоні, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відновлення меж земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та житловим будинком; за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 9 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 8 лютого 2008 року вона є власником 52/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2, який розташований на земельній ділянці площею 292 кв. м. Відповідачка є власником суміжної земельної ділянки згідно з державним актом від 30 серпня 2006 року площею 0,0545 кв. м, яка розташована по АДРЕСА_1. У 2012 році відповідачкою було самовільно перенесено паркан, який розташовано на межі суміжних земельних ділянок, чим було захоплено частину її земельної ділянки.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просила зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні їй земельною ділянкою шляхом відновлення відповідачем меж земельної ділянки, зобов'язати ОСОБА_4 перенести паркан з її земельної ділянки на межу своєї земельної ділянки.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що задня стіна житлового будинку ОСОБА_3 межує з її земельною ділянкою. ОСОБА_3 без її згоди та у порушення будівельних норм самовільно до вказаної стіни збудувала прибудову, гараж, сарай, самовільно спорудила до неї вимощення та облаштувала задню стіну будинку пінопластом, чим вийшла за межі земельної ділянки та створила перешкоди у обслуговуванні її житлового будинку. Крім того, з порушенням межі земельної ділянки та без її згоди ОСОБА_3 вивела на її земельну ділянку металеву вентиляційну трубу, яка розташована над дахом її будинку, що загрожує руйнуванням даху.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 просила відновити порушену межу її земельної ділянки у розмірах, встановлених кадастровим планом меж земельної ділянки до державного акту на право власності на земельну ділянку від 30 серпня 2006 року, зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою та будинком шляхом знесення самовільно прибудованих до задньої стіни будинку ОСОБА_3 приміщення довжиною 3,40 кв. м та вимощення 6 кв. м, знести сарай та гараж, демонтувати металеву вентиляційну трубу та пінопласт з задньої стіни будинку ОСОБА_3 до початку проходу між будинками.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 9 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Відновлено порушену межу земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4, у розмірах, встановлених кадастровим планом меж земельної ділянки до державного акту на право власності на земельну ділянку від 30 серпня 2006 року та усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою та будинком, що знаходяться за вищевказаною адресою шляхом зобов'язання ОСОБА_3 знести самовільно збудовані на межі земельної ділянки ОСОБА_4 споруди, а саме: прибудовані до задньої стіни будинку ОСОБА_3 приміщення довжиною 3,40 кв. м, вимощення 6 кв. м, сарай, гараж; а також демонтувати металеву вентиляційну трубу та трубу коаксіального димоходу від газоопалювального котла і суміжну з ним вентиляційну трубу, зняти пінопласт з задньої стіни будинку ОСОБА_3 до початку проходу між будинком ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 не доведено порушення з боку ОСОБА_4 права землекористування, так як її житловий будинок збудований на межі земельних ділянок по АДРЕСА_1 впродовж стіни зазначеного будинку, яка розташована на межі земельних ділянок. ОСОБА_3 самовільно здійснила добудови, конструктивні елементи самовільних прибудов, розташовані над земельною ділянкою та на земельній ділянці відповідачки, що є порушенням вимог діючого законодавства.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 8 лютого 2008 року ОСОБА_3 є власником 52/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2, який розташований на земельній ділянці площею 292 кв. м, а ОСОБА_4 є власником суміжної земельної ділянки згідно з державним актом від 30 серпня 2006 року площею 0,0545 кв. м, яка розташована по АДРЕСА_1. З матеріалів інвентарної справи на житловий будинок АДРЕСА_2 вбачається, що його задня стіна розташована на межі із земельною ділянкою по АДРЕСА_1.

У 2008 році ОСОБА_3 до стіни вказаного будинку збудувала прибудову розміром 3,38 кв. м, гараж літера «З», сарай літера «И», спорудила вимощення та облаштувала її пінопластом.

16 грудня 2009 року рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні частиною житлового будинку, земельною ділянкою та майном шляхом знесення самовільної прибудови до житлового будинку АДРЕСА_2 відмовлено.

Отже, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України зазначені преюдиційні обставини не підлягають доведенню.

У листі першого заступника начальника інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Херсонській області від 21 травня 2014 року та висновків судово будівельно - технічної експертизи № 12 від 14 березня 2015 року вбачається, що ОСОБА_3 самовільно здійснила у 2008 році будівництво до житлового будинку прибудови розміром 3,38 кв. м, гаража та сараю на межі із земельною ділянкою по АДРЕСА_1, внаслідок чого частина конструктивних елементів цих споруд розташовані над земельною ділянкою та на земельній ділянці ОСОБА_4

Разом з тим у витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 квітня 2015 року вказано житловий будинок АДРЕСА_2, гараж літера «З» та сарай літера «И».

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом установлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 16 грудня 2009 року, що набрало законної сили, вирішено питання самовільного будівництва ОСОБА_3 та у задоволенні позову ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні частиною житлового будинку, земельною ділянкою та майном шляхом знесення самовільної прибудови до житлового будинку АДРЕСА_2 відмовлено. Будівництво прибудови до житлового будинку, гаражу та сараю здійснювалося у присутності ОСОБА_4, та нею не заперечувалося.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Крім того, суди у порушення вимог ст. ст. 147, 212, 303, 315 ЦПК України не звернули уваги на посилання позивача про те, що відомості, викладені у витязі з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 квітня 2015 року, у якому, крім житлового будинку, вказані й спірні приміщення, що свідчить про відсутність факту самовільного будівництва.

З урахуванням наведеного у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до передчасного висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки висновки судів про те, що сарай літ. «И» і гараж літ. «З» самочинні є суперечливими і спростовуються наявними у справі доказами, яким належна правова оцінка не надана.

Отже, висновки судів ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не можутьвважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 9 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В. Закропивний

С.П.Штелик