АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 757/9368/16 Головуючий у 1-ій інстанції - Цокол Л.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Музичко С.Г.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійним додаткових угод до договору про іпотечний кредит,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ « КБ «Приватбанк» про визнання недійним додаткових угод до договору про іпотечний кредит відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що додаткові угоди до договору були укладені з порушенням ст. 65 Сімейного кодексу України, оскільки кредитні кошти були отримані та використані в інтересах сім'ї, а тому вносити зміни до Договору про іпотечний кредит № K3DOGI без її згоди стало порушенням її прав.

В судовому засіданні представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що додаткові угоди до договору про іпотечний договір не потребували згоди другого з подружжя.

Висновок суду відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.553, ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Як встановлено судом першої інстанції, 03 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Приватбанк» укладено Договір про іпотечний кредит № K3DOGI, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит в сумі 100 000,00 гривень, строком на 5 років до квітня 2013 року, зі сплатою 15 відсотків річних.

Пунктом 3.1. договору іпотеки, виконання зобов'язань забезпечується іпотекою нерухомого майна, а саме: квартира АДРЕСА_1.

Шляхом укладення додаткового договору до іпотечного кредиту № K3DOGI від 28.07.2008 року між банком та ОСОБА_2, та додаткового договору № K3DOGI/1 від 17.02.2009 року між банком та ОСОБА_3 збільшено обсяг відповідальності, а саме збільшено проценту ставку до 17 відсотків річних, збільшено строк на який надано кредит до 10 років та змінено валюту кредиту.

Квартира придбана чоловіком позивача в 2002 році на підставі договору купівлі-продажу, та є спільною сумісною власністю їхнього подружжя як придбана особою, що на момент придбання перебувала в шлюбі.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності укладення зазначених угод, без згоди позивача, колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Таке правило визначає підстави виникнення зобов'язання у другого з подружжя. Той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов'язаною стороною (боржником), якщо договір було укладено другим із подружжя в інтересах сім'ї та майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Поєднання вказаних підстав надає можливості розглядати другого з подружжя як зобов'язану особу, незважаючи на те, що така особа не брала особисто участі в укладенні договору. З цього випливає, що закон при вирішенні цього питання закріплює не суб'єктивний, а об'єктивний підхід, оскільки не пов'язує виникнення обов'язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на укладення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов'язаною особою, якщо об'єктивно цей договір було укладено в інтересах сім'ї та одержане майно було використано в інтересах сім'ї.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судупершої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки на ОСОБА_2, як дружина боржника за договором про іпотечний кредит № K3DOGI - ОСОБА_3, надавала згоду на його укладення та надання в заставу їх квартиру тим самим надавши згоду на укладення змін та доповнень до нього, як це передбачено п. 10.2. договору.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді