АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/7845/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/42/К/16 Суддя Прасолов В.М.
Категорія - 30 (ІІ) Доповідач Л.В. Михайлів
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Ляховська І.Є.,

секретар - Маслова К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ч. 2, ст..197 ЦПК України за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2015 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_1, на підставі ст.ст. 151-153 ЦПК України, подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно ОСОБА_2, а саме на автомобілі «Мерседес Бенц 200», реєстраційний номер АЕ 97-02СУ та «Мазда - 6», реєстраційний номер АЕ 68-82НЕ, в рамках цивільного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином..

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову ухвалу якою заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду. Так, на думку апелянта, суд не прийняв до уваги, що невжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову може унеможливити або ускладнити виконання майбутнього рішення суду, оскільки позивач ніде не працює, та окрім двох автомобілів нічого не має. Не прийняв суд до уваги і те, що ОСОБА_2 в рамках кримінальної справи № 214/3281/15-к, 11кп/774/510/к/15 визнав себе винним у повному обсязі вчиненні злочину, передбаченого ч.1ст.286 КК України, відносно позивача ОСОБА_1

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах позовних вимог, заяви про забезпечення позову та доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином, та просив суд стягнути на свою користь з відповідача у відшкодування матеріальної шкоди 32 712,64 грн., на відшкодування моральної шкоди 150 000 грн. та суму інфляційних витрат у розмірі 46 353,81 грн. Підставою звернення позивача з вказаним позовом до суду, слугувала дорожня транспортна пригода, яка сталася 17 серпня 2008 року, а саме ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Мерседес Бенц 200», реєстраційний номер АЕ 97-02СУ, порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1, внаслідок чого останньому заподіяна матеріальна та моральна шкода.

15 грудня 2015 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно ОСОБА_2, а саме на автомобілі «Мерседес Бенц 200», реєстраційний номер АЕ 97-02Су та «Мазда - 6», реєстраційний номер АЕ 68-82НЕ , щоб останній не зміг їх відчужити, враховуючи той факт, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2015 року було змінено ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16.06.2015 року, та звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, у звязку із закінченням строків давності і закрито кримінальне провадження. Крім того, у резолютивній частині ухвали зазначено про скасування арешту на рухоме майно ОСОБА_2, а саме автомобілі «Мерседес Бенц 200», реєстраційний номер АЕ 97-02СУ та «Мазда - 6», реєстраційний номер АЕ 68-82НЕ, накладеного 24.04.2015 року ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 . про забезпечення позову, у обраний ним спосіб, суд першої інстанції, керувався ст.ст. 151-153 ЦПК України та виходив із того, що із заяви про забезпечення позову не вбачається, що саме відповідач є власником зазначених у заяві автомобілів та те що він може вчинити дії, спрямовані на ухилення від виконання судового рішення.

Колегія суддів погодитись із таким висновком не можне, оскільки такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Згідно зі ст.ст. 1, 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Статтею 151 ЦПК України передбачено, що за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити заходи забезпечення позову.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення по справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Згідно вимог ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується:

1/ накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб;

2/ забороною вчиняти певні дії;

3/ встановленням обовязку вчинити певні дії та інші.

Відповідно до вимог п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" згідно із п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

Як розяснено у п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів, наприклад обмеження можливості господарюючого субєкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Частиною 3 ст.152 ЦПК України передбачено,що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи зазначене, важливою умовою для вжиття заходів забезпечення позову є реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

В даному випадку позивач, вказує на те, що є реальні побоювання, що відповідач може відчужити належне йому рухоме майно, а саме автомобілі «Мерседес Бенц 200», реєстраційний номер АЕ 97-02СУ та «Мазда - 6», реєстраційний номер АЕ 68-82НЕ .

Суд відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у обраний ним спосіб послався на той факт, що позивач не надав даних про те, що вказане рухоме майно, на яке може бути накладено арешт, належить на праві власності саме відповідачу, проте не перевірив цих даних і суд та передчасно постановив ухвалу про відмову у забезпеченні позову, не врахувавши при цьому, що ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24.04.2015 року вже було накладено арешт на вищевказані автомобілі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена передчасно, без належного дослідження обставин справи, а тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2015 року скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає, оскільки вона не перешкоджає провадженню у справі.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_3