Номер провадження: 22-ц/785/1465/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

ОСОБА_2

суддів: Громіка Р.Д.,

при секретарі: Ярахмедові Є.О.,

за участю: представника позивача, ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - ОСОБА_5, на заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

04 серпня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 17 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (після зміни назви Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк») та відповідачем ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №0, за яким позичальнику було передано в кредит грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 21000 дол. США на строк до 16 березня 2029 року із сплатою 12,4 відсотків річних за користування кредитними коштами з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку. Одночасно в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Банком та відповідачем ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №836, за яким відповідач передав в іпотеку Банку нерухоме майно: двокімнатну квартиру №71, яка знаходиться по вул. Самборського, буд. 603, м. Котовськ Одеської області, загальною площею 50,1 кв.м., житловою 29,3 кв.м., та належить іпотекодавцю на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 листопада 2007 року (справа №2-2848/2007), зареєстрованого в КП «КБТІ та РОН» в кн. 55, запис №3236, реєстраційний номер 21495104. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» свої права вимоги заборгованості за кредитним договорами, у тому числі за кредитним договором укладеним з відповідачем ОСОБА_6 Відповідач ОСОБА_6 умови кредитного договору належним чином не виконує, 03 грудня 2014 року Банк направив боржнику ОСОБА_8 №31.4-08/13980/14 про усунення порушення у встановлений строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, але лист залишений без задоволення. Станом на 20 липня 2015 року розмір заборгованості за кредитним договором складає 927183,31 грн., з яких 440913, 14 грн. за кредитом, 415978,59 грн. за відсотками, пеня 65784,69 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту 3141,19 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам 1365,69 грн.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 526, 530, 589, 590, 610, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 35, 41 Закону України «Про іпотеку», Банк просив суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 927183,31 грн., з яких 440913, 14 грн. за кредитом, 415978,59 грн. за відсотками, пеня 65784,69 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту 3141,19 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам 1365,69 грн. за кредитним договором №0 від 17 березня 2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_6, а саме: двокімнатну квартиру №71, яка знаходиться по вул. Самборського, буд. 603, м. Котовськ Одеської області, загальною площею 50,1 кв.м., житловою 29,3 кв.м., та належить іпотекодавцю на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 листопада 2007 року (справа №2-2848/2007), зареєстрованого в КП «КБТІ та РОН» в кн.. 55, запис №3236, реєстраційний номер 21495104, визнати право власності за ПАТ «Дельта Банк» право власності на двокімнатну квартиру №71, яка знаходиться по вул. Самборського, буд. 603, м. Котовськ Одеської області, загальною площею 50,1 кв.м., житловою 29,3 кв.м., та стягнути з відповідача судові витрати (а.с.1-7).

Справа розглянута за відсутністю відповідача ОСОБА_6

Заочним рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено (а.с. 101-102).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4 особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_5, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права (а.с. 110-113).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивача, ОСОБА_4 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_5, пояснення на апеляцію представника позивача ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 589, ст. 590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотекодавець особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобовязання або зобовязання іншої особи перед іпотеко держателем, іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель кредитор за основним зобовязанням.

Згідно із ч. 5 ст. 3 вказаного Закону Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 1 ст. 17 вказаного Закону передбачено, що Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку).

Судом першої інстанції встановлено, що 17 березня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», після зміни назви Публічним акціонерним товариством УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_6 був укладений кредитний договір №0, за яким позичальнику було передано в кредит грошові кошти в іноземній валюті в розмірі 21000 дол. США на строк до 16 березня 2029 року із сплатою 12,4 відсотків річних за користування кредитними коштами з погашенням кредиту та відсотків за користування кредитом щомісячно згідно Графіку (а.с. 8-14, 15-20, 21-29, 30).

Одночасно в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Банком та відповідачем ОСОБА_6 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №836, за яким відповідач передав в іпотеку Банку нерухоме майно: двокімнатну квартиру №71, яка знаходиться по вул. Самборського, буд. 603, м. Котовськ Одеської області, загальною площею 50,1 кв.м., житловою 29,3 кв.м., та належить іпотекодавцю на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 листопада 2007 року (справа №2-2848/2007), зареєстрованого в КП «КБТІ та РОН» в кн.55, запис№3236, реєстраційний номер 21495104 (а.с. 31-33).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» свої права вимоги заборгованості за кредитним договорами, у тому числі за кредитним договором укладеним з відповідачем ОСОБА_6 (а.с. 40-41, 42).

Відповідач ОСОБА_6 умови кредитного договору належним чином не виконує, 03 грудня 2014 року Банк направив боржнику ОСОБА_8 №31.4-08/13980/14 про усунення порушення у встановлений строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, але лист залишений без задоволення (а.с. 37, 38-39).

Станом на 20 липня 2015 року розмір заборгованості за кредитними договором складає 927183,31 грн., з яких 440913, 14 грн. за кредитом, 415978,59 грн. за відсотками, пеня 65784,69 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту 3141,19 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам 1365,69 грн. (а.с. 34).

Згідно із чч. 1 та 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог

іпотекодержателя.

Згідно із п. 4.2. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором може здійснюватись на підставі рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав.

Пунктами 5.1., 5.2. та 5.3 договору іпотеки передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способі звернення стягнення на предмет іпотеки:

передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку»;

отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі окремого договору купівлі-продажу про задоволення вимог іпотекодержателя, у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку».

Позасудове врегулювання може застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-яком разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 32).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за договором іпотеки від 17 березня 2008 року звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності можливо лише в позасудовому порядку на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку». Тому позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушеного права.

Доводи позивача, ОСОБА_4 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_5, в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що Банк не мав право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за рішенням суду, не приймаються до уваги за таких підстав.

Як вже зазначалось, пункт 5 договору іпотеки від 17 березня 2008 року передбачає можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки виключно на підставі окремого договору, укладеного до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобовязання (ст. 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації за рішенням суду.

Разом із тим згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, предмет та підставу позову визначає виключно позивач (ст. ст. 10, 11 ЦПК України).

Захист цивільних справ це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Під способом захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, субєкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою необхідно зясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Таким чином, порушені права Банку не підлягають захисту шляхом задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки із використання правого механізму, визначеному ч. 1 ст. 37 Закону України, оскільки п. 5 договору іпотеки від 22 листопада 2007 року передбачає можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки виключно на підставі окремого договору, укладеного до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Такий захист можливий лише шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України, якщо є підстави.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно зясував обставини, що входять до предмету доказування та мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та з достовірністю встановив, що законних підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, підстав скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - ОСОБА_5 відхилити, заочне рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_2

ОСОБА_9