АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКорчевного Г.В., Слободянюк С.В.
при секретаріЛознян О.С.
за участю: позивача ОСОБА_5,представника позивача ОСОБА_6,

представника відповідачів ОСОБА_7,

представника третьої особи ПопчукТ.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, третя особа Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державна архітектурно-будівельна інспекція України про знесення самочинно збудованої будівлі, визнання недійсним акта, зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

та за позовом ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в установлення паркану, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено, позов ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 задоволено./а.с. /

№ справи 2601/12243/12
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5178 /2016
Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко Л.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема не взято до уваги План фактичного користування земельною ділянкою від 03.06.1956 року, який був взятий до уваги при винесенні рішення Голосіївським районним судом м. Києва у 2000 році при встановленні порядку користування земельною ділянкою. Також зазначила, що суду першої інстанції було надано Черговий кадастровий план, огорожа між межами земельних ділянок була знесена відповідачами, що призвело до втрати фактичної межі, закріпленої актом від 29.11.2010 р., факт встановлення межових знаків нею засвідчених, однак вона не погоджувалась щодо відповідності законним межам земельних ділянок. Також зазначила, що судом першої інстанції було відмовлено у клопотанні про проведення будівельно-технічної експертизи, а самочинна будівля відповідачів на межі земельних ділянок порушує санітарні та будівельні норми щодо відступу не менше 1, 0 м. Крім того, зазначила, що факт незаконного зрізу дерев на її ділянці ОСОБА_13 встановлено Державною екологічної інспекцією, а факт демонтажу паркану підтверджено постановою про відмову у порушення кримінальної справи від 07.05.2012 р., яку судом першої інстанції витребувано не було. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення її позовних вимог та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.03.1985 року та реєстраційного посвідчення Київського міського бюро технічної інвентаризації від 06.03.1985р. право власності на 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5

ОСОБА_13 набув право власності на земельну ділянку АДРЕСА_2 площею 0,0745 га у відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданого 21 червня 2011 року на підставі рішення Київської міської ради від 14.10.2010 року № 136/49/48.

Після смерті ОСОБА_13, 17.10.2012 року, право власності на житловий будинок та земельну ділянку АДРЕСА_2 площею 0,0745 га перейшло до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом та за заповітом від 04.02.2014 р. та 05.02.2014 р. та Витягами про реєстрацію в спадковому реєстрі №№ 36517102, 36517365, 36517285 від 04.02.2014 р., № № 17360806, 17360505 від 05.02.2014 р.

Як вбачається з рішення Печерського районного суду м. Києва від 08.06.2000 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_14 про визначення порядку користування земельною ділянкою та усунення перешкод у її користуванні та Планом фактичного користування земельними ділянками від 03.06.1956р. земельна ділянка на якій розташовано 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 та якою остання користується для його обслуговування має площу 365 кв.м. /а.с.18-20/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції вірно встановив, що вимога щодо відновлення твердої межі між земельними ділянками фактично виконана, що підтверджує вказаний Акт приймання-передачі результатів геодезичних робіт від 11.12.2015р., а відтак і відсутній спір в цій частині та необхідність судового захисту прав та інтересів сторони. Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, позивачем заявлено вимоги щодо визнання недійсним Акту винесення меж в натурі між спірними земельними ділянками, посилаючись на невідповідність даних щодо суміжної межі земельних ділянок, однак не надано жодного документу на підтвердження факту невідповідності фактичної межі між земельними ділянками та межовими знаками, винесеними в натурі та не наведено жодних підстав недійсності Державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.06.2011р., не надано доказів, які могли б свідчити про порушення, допущені при виготовлені, складанні чи видачі вказаного Державного акту. Також судом першої інстанції не встановлено наявність об'єкту самочинного будівництва, в тому числі того, який би міг порушувати права позивача, як користувача суміжної земельної ділянки, а відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги щодо знесення самовільного гаражу задоволенню не підлягають у зв'язку з відсутністю об'єкта спору та відповідно за відсутності факту порушення прав позивача.

В частині, що стосується вимог про стягнення з відповідачів вартості пошкоджених дерев, судом першої інстанції також обґрунтовано встановленого, що згідно з Актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 25.05.2012 р., складеним державним інспекторами з охорони навколишнього природного середовища у м. Києві ЄфремовимС.М., проведеною перевіркою виявлено пеньок з дерева сливи, вишні та бузок у кількості 2 дерев, однак не встановлено осіб винних у зрізанні та пошкодженні дерев, а позивачем в свою чергу не надано доказів того, що саме ОСОБА_13 пошкодженні вказані дерева. Вказане також стосується і компенсації вартості паркану між земельними ділянками вартістю 1720 грн. та замку вартістю 250 грн., оскільки суду першої інстанції не надано доказів як наявності паркану так і документів, що підтверджують його вартість.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції Плану фактичного користування земельною ділянкою від 03.06.1956 р., колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана обставина судом першої інстанції була врахована. / т. 2 а.с. 99/

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності меж суміжних земельних ділянок, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки Акт визначення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 29.11.2010 р., ОСОБА_5 підписаний, в разі незгоди останньою жодних дій не вчинено, заперечень не висловлено / т. 1 а.с. 61/, будь-яких доказів та законних підстав щодо визнання Акту недійсним суду не надано.

Доводи апеляційної скарги, щодо відхилення клопотання про призначення експертизи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України експертиза призначається для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань. В даному випадку підстави щодо призначення експертизи на відповідність фактичного порядку користування суміжними земельними ділянками правовстановлюючим документам та виявлення порушень, у суду першої інстанції були відсутні, клопотань про призначення експертизи в суді апеляційної інстанції у зв'язку з його відхиленням, апелянтом не заявлено.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності самочинної будівлі відповідачів санітарним та будівельним нормам, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки як вірно встановлено судом першої інстанції, об'єкти нерухомого майна, розміщені на території домоволодіння АДРЕСА_2 та введені в експлуатацію на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації № КВ 6 від 13.09.2012р. Висновком про відповідність вимогам надійності будівель і споруд та можливістю їх безпечної експлуатації від 30.08.2012р. відповідали таким вимогам. Крім того, будівництво вказаних вище самовільних об'єктів нерухомого майна було завершено ще у 2006 році, за даними Декларації № КВ 6 від 13.09.12 р., тобто до видачі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 21.06.11р. та до складання Акту визначення зовнішніх меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 29.11.10р. відповідно до якого визначено на місцевості межу між земельною ділянкою, що перебуває у користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_13

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: