Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/538/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Крімченко С. А.
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

06.04.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Белінської І.М. Бубличенко В.П.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що відповідно до укладеного між банком та відповідачем договору б/н від 4 грудня 2013 року, останній отримав кредит у розмірі 6 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач в порушення умов договору несвоєчасно сплачував заборгованість по кредитному договору, у зв'язку з чим виникла прострочена заборгованість, яка станом на 19 листопада 2014 року становить 16 224,90 грн., яка складається: 10 083,17 грн. - заборгованість за кредитом; 4 492,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 400 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - (фіксована частина), 748,81 грн. - (процентна складова).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що встановлений факт непідписання боржником кредитного договору свідчить про відсутність його волевиявлення на укладення цього договору та на настання наслідків його укладення.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про задоволення вимог в повному обсязі через порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначається, зокрема, що підставою для відмови у задоволенні позову стало наявність судово-почеркознавчої експертизи, відповідно до висновку якої ОСОБА_2 договір не підписував. Проте висновок експерта у даній справі не є допустимим доказом, оскільки одержаний з порушенням порядку встановленого законом, а відтак не може бути взятий до уваги в якості доказу.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, який підтримував доводи скарги, відповідача, який заперечував проти її доводів, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні вимог, суд першої інстанції виходив з встановлення факту непідписання боржником кредитного договору, що свідчить про відсутність його волевиявлення на укладення цього договору та на настання наслідків його укладення.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між банком та відповідачем договору б/н від 4 грудня 2013 року, оформленого в виді анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, останній отримав кредит у розмірі 6 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7-32).

Посилаючись на те, що відповідач не виконує умови договору та має заборгованість, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 19 листопада 2014 року у сумі 16 224,90 грн.

На підтвердження зазначених обставин позивачем надана анкета-заява позичальника на видачу кредитної картки від 4 грудня 2013 року.

За клопотанням відповідача у справі була призначена судово-почеркознавча експертиза, згідно із висновком якої від 3 вересня 2015 року підпис та рукописні записи у вигляді прізвища та ініціалів, виконані від імені ОСОБА_2 в анкеті - заяві від 4 грудня 2013 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку виконані не самим ОСОБА_2, а іншою особою (а.с.94-99).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, керуючись ч.3 ст.203 ЦК України, виходив, зокрема, з того, що відповідач не виявив свою волю на укладення договору.

До суду апеляційної інстанції представник позивача надав письмові докази - матеріали фотофіксації клієнта ОСОБА_2 відповідно до п.1.1.3.2.12 Умов та правил надання банківських послуг з отриманими ним картками банку від 4, 13 та 18 грудня 2013 року (а.с.139,140, 145-150), посилаючись на те, що їх видача відповідачу мала місце після підписання особисто ним анкети - заяви від 4 грудня 2013 року, у зв»язку з чим явка відповідача визнана судом обов»язковою.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач спочатку пояснив, що ніколи до банку не заходив і ніяких документів не підписував та не отримував, однак при огляді ним наданих до суду банком матеріалів його фотофіксації з картками банку не заперечував проти отримання особисто ним відповідних карток та перебування його саме у цьому банку у зазначені дні, посилаючись на те, що при оформленні карток у банку підписував документи своїм звичайним підписом (а.с. 157).

При цьому інших пояснень отримання карток у банку він не надав, на запитання суду щодо зазначених обставин, посилався на те, що нічим не може пояснити та не пам»ятає, про пропажу карток не заявляв, в правоохоронні органи чи до банку відносно оформлення на нього договору або користування картками іншими особами не звертався (а.с.157).

Також він не заперечував, що відомості відносно нього (адреса, місце роботи, номера телефонів і т.п.), зазначені в анкеті-заяві від 4 грудня 2013 року (а.с.7), відповідають дійсності, а отримана ним довідка з місця роботи про заробітну плату від 17 грудня 2013 року, яка міститься у матеріалах справи (а.с.52), видавалась йому для пред»явлення до банку.

При цьому, представник позивача пояснив, що згідно наданої відповідачем довідки про заробітну плату від 17 грудня 2013 року йому відповідно до умов договору збільшено кредитний ліміт по рахунку з видачею нової картки «Gold», яку він отримав 18 грудня 2013 року, про що свідчать матеріали фотофіксації.

Наведене свідчить про отримання відповідачем карток банку згідно укладеного з ним договору.

Виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 212 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 30 травня 1997 року із змінами «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу.

Разом з цим, приймаючи до уваги висновок судової почеркознавчої експертизи від 3 вересня 2015 року, суд першої інстанції залишив поза увагою, що експериментальні та вільні зразки для проведення зазначеної експертизи датовані 2012 та 2015 роком, натомість кредитний договір між сторонами укладений у грудні 2013 року.

Таким чином, висновок експерта суперечить наданим до суду доказам, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного із яких окремо, а також достатність і взаємний зв»язок у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність укладення між сторонами кредитного договору.

Крім того суд, установивши, що відповідач кредитний договір, що складається в т.ч. із заяви від 4 грудня 2013 року та Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку, не підписував, на порушення ст. ст. 204, 215 ЦК України не врахував, що відсутність волевиявлення на укладання правочину є підставою для визнання його недійсним на підставі ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, однак позов про визнання кредитного договору недійсним із зазначених вище правових підстав у встановленому порядку відповідачем не заявлявся і предметом судового розгляду у цій справі не був.

З огляду на викладене, у суду не було підстав для з'ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним, у зв'язку із тим, що підпис на кредитному договорі виконаний не ним, а іншою особою, та постановлення будь-яких висновків з приводу їх існування при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Враховуючи викладене, суд дійшов помилкового висновку про те, що оскільки відповідач не виявив свою волю на укладення договору про надання банківських послуг від 4 грудня 2013 року і не підписував його, тому немає підстав для задоволення позову.

Обов'язок відповідача виконувати належним чином умови укладеного з банком кредитного договору у встановлений цим договором строк передбачено статтями 509, 510, 526, 527, 529, 530, 629, 1050, 1054 ЦК України.

Згідно п.п. 1.1.2.5, 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2.1.1.7.6 зазначених Умов та правил надання банківських послуг передбачений обов»язок позичальника сплатити штраф при порушенні строків платежів по якомусь з грошових зобов»язань за договором.

Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов»язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов»язків за цим договором (п.п. 1.1.3.2.2, 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг).

Наданий банком розрахунок заборгованості свідчить про те, що відповідач належним чином умови договору не виконував, сума заборгованості за кредитом станом на 19 листопада 2014 року склала 16 224,90 грн., із них: 10 083,17 грн. - заборгованість за кредитом; 4 492,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 400 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - (фіксована частина), 748,81 грн. - (процентна складова) (а.с.6), яка підлягає стягненню з відповідача на користь банку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає 1 583,40 грн. (243,60+1339,80) сплаченого судового збору (а.с.2,121).

Враховуючи, що судом першої інстанції не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду не відповідають цим обставинам, неправильно застосовані норми матеріального та порушено норми процесуального права, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2015 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 16 224,90 грн., з яких: 10 083,17 грн. - заборгованість за кредитом; 4 492,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 400 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; штрафи: 500 грн. - (фіксована частина), 748,81 грн. - (процентна складова), а також 1 583,40 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: