АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 682/652/15-ц
Провадження № 22-ц/792/451/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю: представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

прокурора Лунь Ю.А.,

представника ДП „Славутське лісове господарство ОСОБА_3,

представника Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Славутського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Державного підприємства „Славутське лісове господарство до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (далі управління), ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Славутське міськрайонне управління юстиції, про визнання незаконними і скасування наказів, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування земельної ділянки від добросовісного набувача з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року,

встановила:

В лютому 2015 року прокурор в інтересах держави в особі Державного підприємства „Славутське лісове господарство (далі підприємство) звернувся в суд з позовом до Головного управління Держземагентства у Хмельницькій області, ОСОБА_5, ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування наказів Головного управління Держземагентства у Хмельницькій області від 18.07.2013 року „Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, від 20.06.2014 року „Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23 жовтня 2014 року №1386, зобовязання реєстраційної служби Славутського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області скасувати державну реєстрацію речового права на земельну ділянку за кадастровим номером :03:011:0011, здійснену 23 жовтня 2014 року, витребування земельної ділянки за кадастровим номером :03:011:0011 у ОСОБА_1 та повернення її в розпорядження держави.

На обґрунтування позову зазначив, що оспорюваними наказами фізичній особі ОСОБА_5 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою а згодом і надано у власність земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :03:011:0011 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Купецької сільської ради.

На підставі вказаних наказів ОСОБА_5 оформив право власності на вказану земельну ділянку та провів її державну реєстрацію.

23 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вищевказану земельну ділянку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2014 року, №1386, укладеного між ОСОБА_5 в особі його представника за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7

На думу позивача, оскільки вказана земельна ділянка розміром 2 га, накладається на земельну ділянку, яка перебуває на праві постійного користування у підприємства, тому передача її у власність ОСОБА_5 є незаконною, оскаржувані накази та правочин підлягають визнанню недійсними, а спірну землю слід витребувати у теперішнього її власника, ОСОБА_1

Під час розгляду справи в суді провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_5 було закрито у звязку зі смертю останнього 22.01.2014 року та відсутністю правонаступників, а відповідач ОСОБА_8 управління Держземагентства у Хмельницькій області в звязку з реорганізацією було замінено на правонаступника, ОСОБА_8 управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року позов було задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано оскаржувані накази Головного управління Держземагентства у Хмельницькій області від 18.07.2013 року „Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою та від 20.06.2014 року „Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16705922 від 23 жовтня 2014 року; витребувано спірну земельну ділянку у ОСОБА_1 із покладенням на нього обовязку повернути землю в розпорядження держави в особі підприємства. Стягнуто з управління та ОСОБА_1 в дохід держави по 121,80 грн. судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом не враховано всіх обставин справи, допущено порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, досліджуючи обставини справи щодо накладення земельної спірної земельної ділянки, судом було використано планово-картографічні матеріали лісовпорядкування, незважаючи на те, що розпорядженням Хмельницької ОДА від 11.06.2015 року підприємству було надано в постійне користування земельні ділянки, до яких спірна земля не була включена.

Суду слід було прийняти до уваги саме дані, які містяться в розпорядженні, оскільки після отримання державного акту на земельну ділянку скасовується дія попередніх матеріалів щодо цієї земельної ділянки.

Висновком судової земельно-технічної експертизи від 21.09.2015 року встановлено, що за даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не має місце накладення земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 площею 2 га, яка знаходиться на території Купецької сільської ради Славутського району на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП „Славутське лісове господарство. Позов в частині визнання недійсними наказів необхідно було заявляти в інтересах власника, держави, в особі облдержадміністрації, а не в інтересах землекористувача, яким є ДП „Славутське лісове господарство. Оскільки спірна земля є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, тому до участі справі необхідно було залучити в якості співвідповідача його дружину, ОСОБА_9

В судовому засіданні представник апелянта та представник управління підтримали доводи апеляційної скарги.

Прокурор та представник підприємства в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечили та пояснили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що наказом Головного управління Держземагентства у Хмельницькій області ХМ/:03:011/00000094 від 18 липня 2013 року ОСОБА_5 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, розташованої за межами населених пунктів Крупецької сільської ради Славутського району.

22 січня 2014 року ОСОБА_5 помер, його правонаступників судом не встановлено.

Наказом Головного управління Держземагентства у Хмельницькій області №22-1421/14-14-сг від 20 червня 2014 року затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 2 га, кадастровий номер :03:011:0011 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована за межами населених пунктів Купецької сільської ради Славутського району.

7 липня 2014 року державним реєстратором Славутського міськрайонного управління юстиції було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на спірну земельну ділянку.

20 жовтня 2014 року ОСОБА_10, діючи від імені ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 23.10.2013 року, продала вказану земельну ділянку ОСОБА_1 відповідно до умов договору купівлі-продажу №1386, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_11

30 жовтня 2013 року розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації за №346/2013-р ДП „Славутське лісове господарство надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєкта нерухомого майна, розпорядженням Хмельницької обласної державної адміністрації від 11.06.2015 року земельна ділянка із кадастровим номером :03:011:0014 була передана в постійне користування ДП „Славутське лісове господарство.

4 серпня 2015 року було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права постійного користування підприємством вищевказаної земельної ділянки.

Частково задовольняючи позов прокурора суд прийшов до законного та обґрунтованого висновку про те, що спірна земельна ділянка на дату вирішення питання щодо надання дозволу померлому ОСОБА_5 на розроблення проекту землеустрою в 2013 році вже перебувала на праві постійного користування у ДП „Славутське лісове господарство, що підтверджується планово-картографічними матеріалами, висновками судової експертизи. Крім того суд врахував також, що на момент оформлення права власності особа, якій було надано дозвіл на розроблення проектної землевпорядної документації, ОСОБА_5, помер, тому оформлення та реєстрація за померлим права власності на землю та подальша її реалізація ОСОБА_1 є протиправним.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Частинами 1, 4 статті 25 вказаного Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Яв встановлено судом і не заперечується сторонами, ОСОБА_5 помер 22.01.2014 року, тобто ще до набуття права власності на спірну земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :03:011:0011.

Таким чином, послідуючі після його смерті дії, повязані з передачею померлому у власність земельної ділянки на підставі наказу від 20.06.2014 року, реєстрацією за ним права власності на вказане нерухоме майно 07.07.2014 року, розпорядження спірною землею на підставі припиненої довіреності від імені ОСОБА_5 ОСОБА_10 шляхом укладення договору купівлі-продажу від 20.10.2014 року не можна вважати такими, що відповідають вимогам цивільного законодавства.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься письмова заява від імені ОСОБА_5 на ім'я начальника Головного управління Держземагентства у Хмельницькій області, датована 10.06.2014 року, тобто через значний проміжок після його смерті, про затвердження проекту землеустрою та передачі йому спірної земельної ділянки у власність із розміщеним на заяві підписом померлого (а.с.39, т.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 55 ЗК України передбачено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

За правилами ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 1 ст. 126 ЗК України).

Згідно зі ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не викриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Частиною 1 статті 56 ЗК України встановлено, що землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній, та приватній власності.

Стаття 63 ЛК України вказує на те, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЗК України, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно зі ст. 48 ЛК України, у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного обєкта лісовпорядкування. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обовязковим для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового Кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Висновком №2/15 земельно-технічного дослідження від 16.02.2015 року встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:011:0011 розташована в межах земель лісогосподарського призначення, що перебуває в постійному користуванні ДП „Славутське лісове господарство, а саме квартал 26, виділ 20.

В листі генерального директора Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання ВО „Укрдержліспроект від 01.10.2014 року, №326 з додатком план-схемою земельної ділянки, зазначено, що згідно матеріалів безперервного лісовпорядкування станом на 01.01.2014 року, зокрема, земельна ділянка за кадастровим номером :03:011:0011 розміщена в кварталі 26, ділянка 20, категорія земель лісові культури 10 Сз 9 років (захисна реміза).

З планшету №1 матеріалів лісовпорядкування 2011 року Славутського лісництва ДП „Славутський лісгосп вбачається, що спірна земельна ділянка перебуває у складі земель лісогосподарського призначення.

Листом начальника Славутського районного виробничого відділу Хмельницької регіональної філії ДП „Центр ДЗК №95 від 10.09.2014 року прокуратуру повідомлено про те, що земельна ділянка за кадастровим номером :03:011:0011, загальною площею 2 га, яка належить на праві власності ОСОБА_5, накладається на землі, що перебувають у постійному користуванні ДП „Славутське лісове господарство, площа накладення становить 2 га.

Як вбачається з даних геодезичного журналу з лісовпорядкування по Славутському лісгоспу за 1961, 1962, 1971 роки, спірна земельна ділянка відносилася до земель лісового господарства.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 21.09.2015 року, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2011 року згідно вимог п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України має місце порушення та накладення земельної ділянки з кадастровим номером :03:011:0011, загальною площею 2 га на території Купецької сільської ради Славутського району, що належить ОСОБА_1 на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП „Славутське лісове господарство, площа накладення становить 2 га. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо обєктів нерухомого майна від 18.08.2015 року не має місце порушення та накладення вищевказаної земельної ділянки на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ДП „Славутське лісове господарство.

Зауваження апелянта про відсутність заперечень підприємства щодо меж наданої йому у користування земельної ділянки при оформленні акту прийому-передачі межових знаків на зберігання від 20.03.2015 року не свідчить про відсутність порушення прав останнього на користування спірною земельною ділянкою, оскільки при цьому необхідно врахувати, що на час передачі ДП „Славутське лісове господарство у користування земельної ділянки у 2015 році, спірна земельна ділянка за кадастровим номером :03:011:0011 уже перебувала на праві власності у ОСОБА_1, і тому не могла бути включена до земель лісового господарства.

Ця обставина підтверджується також і вищезазначеним висновком експерта від 21.09.2015 року, яким визначено, що за матеріалами лісовпорядкування, станом на 2011 рік спірна земельна ділянка перебувала у користуванні підприємства, а вже з урахуванням оформлення права власності спочатку на ОСОБА_5, а потім на ОСОБА_1, станом на 2015 рік ця ж земельна ділянка вже не перебуває у користуванні підприємства (не накладається на землі останнього).

Згідно з ч.ч. 1 ст.ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, діючи у відповідності зі ст. 212 ЦПК України, суд виходив із доведеності та обґрунтованості вимог прокурора, оскільки планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування визначено, що спірна земельна ділянка має статус земель лісового фонду і належить на праві постійного користування ДП „Славутське лісове господарство.

Посилання апелянта на те, що в звязку з оформленням підприємством свого права на постійне користування земельною ділянкою в 2015 році, використання матеріалів лісовпорядкування, які формувалися до цього є незаконним, безпідставне, оскільки фактичне порушення права ДП „Славутське лісове господарство, як землекористувача, з боку відповідачів доведено належними та допустимим доказами, має очевидний характер, і факт реєстрації права землекористування підприємства із встановленням меж земельної ділянки в натурі на місцевості в 2015 році не спростовує висновків суду про наявність порушених прав землекористувача, які підлягають захисту судом.

Оскільки власником спірної земельної ділянки є держава, тому позовні вимоги щодо витребування землі у ОСОБА_1 на користь держави відповідають ст. 388 ЦК України.

Питання розподілу судових витрат між сторонами було вирішено судом у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи, що на час звернення до суду з позовом органи прокуратури були звільнені від сплати судового збору на підставі закону, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у рівних частках, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 19,20