АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Волошин В.О.
№ 22-ц/796/5733/2016 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі: Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Державного підприємства «Вугілля України» - Вовченка Олексія Сергійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Вугілля України» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача ДП «Вугілля України» в якому з урахуванням уточнених вимог просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати сум при звільненні за період з 02 червня 2015 року по 08.02.2016 року у розмірі 41615 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 01.09.2010 року вона працювала у відповідача, а саме у Відокремленому підрозділі «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» (ГІРЦ) відповідача на посаді провідного інспектора по кадрах.

Зазначений підрозділ не є юридичною особою, а тому відповідачем визначає ДП «Вугілля України», яке відповідає за зобов'язаннями свого відокремленого підрозділу. Починаючи з 01.11.2014 року по 30.04.2015 року позивачу нараховується і не виплачується заробітна плата, що призводить до порушення її трудових прав та спричиняє моральну шкоду.

Зазначила, що 01.04.2015 року відповідачем було видано наказ № 12 «Про ліквідацію ВП «ГІРЦ» «Вугілля України», де зокрема, у п.1 визначено до 01.06.2015 року ліквідувати Відокремлений підрозділ та провести остаточний розрахунок з працівниками.

Вказує, що 31.05.2015 року наказом № 23/к позивача було звільнено у зв'язку із ліквідацією підприємства, але ні заборгованість по заробітній платі, ні остаточний розрахунок при звільнені з нею проведено не було. Порушення з боку відповідача вимог чинного трудового законодавства України призвело до спричинення їй моральної шкоди, яка полягала у значних моральних стражданнях, оскільки в умовах проведення АТО позивач була позбавлена основного джерела доходу, однак продовжувала виконувати свої посадові обов'язки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11.02.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково

Стягнуто з ДП «Вугілля України» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 41615 грн. та моральну шкоду в розмірі 200 грн. та стягнуто з ДП «Вугілля України» на користь держави судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача ДП «Вугілля України» - Вовченко О.С. подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що на даний час відокремлений підрозділ «Галузевий інформаційно - розрахунковий центр» зареєстрований та здійснює свою діяльність у м. Макіївка Донецької області, яке відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Відокремлений підрозділ «Галузевий інформаційно - розрахунковий центр» веде самостійну господарську діяльність, надає послуги своїм контрагентам, за що отримує відповідні кошти, а згідно з Положенням про організацію оплати праці та преміювання працівників даного підрозділу, фонд оплати праці працівників підрозділу регулюється обсягами наданих послуг.

Вказує, що відповідно до телеграми Міненерговугілля від 30.12.2014 року № 2/34-5731, з січня 2015 року відокремлений підрозділ «Галузевий інформаційно - розрахунковий центр» фактично не виконує свою діяльність та не отримує кошти.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити з вищезазначених підстав.

Представник позивача проти задоволення скарги заперечувала, просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суду першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працювала у відокремленому підрозділі «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» ДП «Вугілля України» на посаді провідного інспектора по кадрах.

Як вбачається із запису в трудовій книжці позивача, остання була звільнена з посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку із ліквідацією підприємства, на підставі наказу № 23/к від 31.05.2015 року.

Положенням про відокремлений підрозділ «ГІРЦ», затвердженого наказом ДП «Вугілля України» від 21.09.2010 року №49 визначено, що підрозділ не є юридичною особою, представляє інтереси і реалізує свої цілі і завдання в межах цього положення і статуту підприємства (п.п.3.2).

При цьому, підрозділ керується у своїй діяльності чинним законодавством України, цим положенням, статутом підприємства, внутрішніми нормативними документами підприємства, колективним договором підприємства з врахуванням особливостей, викладених у документах, складених підрозділом та затверджених керівником підприємства.

Згідно з п.п. 4.1., 4.2. положення, ДП «Вугілля України» (підприємство) наділяє ВП «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» (підрозділ) оборотними активами (в тому числі грошовими). Використання підрозділом коштів здійснюється у порядку, визначеному підприємством відповідно до затверджених ним фінансових планів/ кошторисів витрат.

Судом встановлено, що оплата праці працівників ВП «ГІПЦ», здійснюється відповідно до положення про організацію оплати праці та преміювання працівників, затвердженого генеральним директором ДП «Вугілля України».

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Аналогічна норма закріплена положеннями ст. 94 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести із ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Положення ст.116 КЗпП України передбачають, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст.117 КЗпП України при наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум, власник зобов'язаний виплатити працівникові середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, працівникові провадиться відшкодування за період затримки розрахунку, розмір якого визначає суд.

Як вбачається із довідки №169/15 від 12.06.2015 року станом на 01.06.2015 року (на день звільнення) позивачу нарахована, але не виплачена заробітна плата за період часу з 01.11.2014 року по 31.05.2015 року у сумі 32406 грн. 36 коп.

Судом встановлено, що позивача звільнено 31.05.2015 року, при звільненні з нею не був проведений повний розрахунок.

Як вбачається з наданої в суді апеляційної інстанції виписки по рахунку позивача, відповідач 10.03.2016 року (вже після ухвалення судом першої інстанції рішення) сплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в розмірі 25838 грн. 79 коп.

Згідно з розрахунками наданими представником позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.06.2015 року по 08.02.2016 року за 175 робочих днів складає 41615 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку.

Згідно з ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно із роз'ясненнями, які викладені в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України в № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За вимогами чинного процесуального законодавства, обставини зазначені позивачем на підтвердження вимог щодо наявності моральної шкоди мають бути підтверджені належними засобами доказування, за відсутності яких можна стверджувати про недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди.

Оскільки відповідач порушив права позивача, чим заподіяв останній моральну шкоду та з урахуванням принципу розумності та справедливості суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 200 грн.

Твердження апелянта про те, що відокремлений підрозділ «Галузевий інформаційно - розрахунковий центр» зареєстрований та здійснює свою діяльність у м. Макіївка Донецької області, яке відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, колегією суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до Положення про Відокремлений підрозділ «ГІРЦ» підрозділ не є юридичною особою, а представляє інтереси і реалізує свої цілі і завдання в межах цього Положення і Статуту підприємства.

Крім того, факт місцезнаходження підрозділу на території, яка відноситься до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, не може бути підставою невиплати заробітної плати працівникам відповідного підрозділу.

Доводи апелянта про те, що листами від 28.11.2014 № 2378/4 та від 02.12.2014 № 2768/15 ДП «Вугілля України» надавало рекомендації керівнику відокремленого підрозділу «ГІРЦ» щодо оптимізації з 01.01.2015 структури підрозділу шляхом звільнення, у відповідності з чинним законодавством України, працівників сектору збору інформації працевлаштування яких неможливе, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що направлення таких листів не є фактичним припиненням трудових відносин з працівниками, а відтак не звільняє відповідача від обов'язку проведення остаточного розрахунку при звільненні та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідальність за несвоєчасну виплату заробітної плати працівникам підрозділу має нести керівник підрозділу ВП «ГІРЦ» колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відокремлений підрозділ є державним підприємством, фінансується на виплату заробітної плати з фондів ДП «Вугілля» .

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, а відтак вони є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача Державного підприємства «Вугілля України» - Вовченка Олексія Сергійовича відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: