АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/251/16 Доповідач - Ткач З.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткача З.Є.

суддів - Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

з участю сторін - ОСОБА_1 та її

представника ОСОБА_2,

представника Тернопільської районної

державної адміністрації ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Тернопільська районна державна адміністрація Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав, зміну прізвища дитини та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1000 грн. щомісячно.

Позов обґрунтовувала тим, що відповідач не проявляє батьківської уваги до дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному утриманні дитини.

В грудні 2013 року ОСОБА_4 подав зустрічний позов, в якому просив виключити з актового запису ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, вчиненого бюро реєстрації актів цивільного стану Мурсії 19 липня 2007 року 1280489/07, його батьківство посилаючись на те, що запис вчинено без його відома та згоди і відповідачка неодноразово йому повідомляла, що він не є батьком дитини.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 02 листопада 2015 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про виключення з актового запису відомостей про батьківство залишено без розгляду.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 23 грудня 2015 року вирішено:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Тернопільська районна державна адміністрація Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав, зміну прізвища дитини та стягнення аліментів задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно його малолітньої дочки ОСОБА_4 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

Змінити прізвище дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 на прізвище Маціборко, виключивши першу частину прізвища Тимчасюк.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень, щомісячно, починаючи з 11 грудня 2013 року до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти вимог позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 1721,12 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23 грудня 2015 року, винести нове, яким відмовити у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав та змінити рішення суду в частині стягнення аліментів, зменшивши розмір до 300 грн.

Посилався на те, що суд не взяв до уваги ті обставини, що відповідачка не допускала його до дитини, також суд не дослідив ставлення батька до дитини та дитини до батька і виніс рішення на неповно з'ясованих обставинах справи.

При визначенні розміру аліментів суд не врахував його важкий майновий стан та того факту, що на даний час він не працевлаштований і не отримує доходів.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дочки ОСОБА_8, у зв'язку з чим позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини і є необхідним для її нормального виховання та розвитку.

З цим висновком суду колегія погоджується, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, - з підстав якої пред'явлено позов, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Статтями 3 і 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1980 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991, передбачено, що усі дії щодо дитини мають виконуватися в інтересах дитини. Якщо рідні, або ті особи, які несуть відповідальність за дитину, недбало виконують свої обовязки, держава має забезпечити дитині належний догляд і піклування. Держава має поважати відповідальність, права та обовязки батьків та родини. І, водночас, держава повинна вимагати від батьків ростити та виховувати дітей належним чином.

Колегія суддів виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 25 листопада 2004 року в м. Мурсія, Королівства Іспанія, уклали шлюб, в якому 01 березня 2005 року народилась дочка ОСОБА_5.

Шлюб між сторонами розірвано 08 червня 2010 року, що підтверджується рішення суду першої інстанції №9 міста Мурсія Королівства Іспанія, по справі №00465/2010.

З пояснень позивачки вбачається, що з того часу сторони проживають в Україні окремо і ОСОБА_4 не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини ОСОБА_5, її навчання, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не займається її вихованням.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_5 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, а відповідач ОСОБА_4 в с.Дорогичівка Заліщицького району Тернопільської області.

Допитана в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5, пояснила, що з батьком не спілкується, батько її життям не цікавиться, з батьком бачилась давно і його не пам'ятає.

Згідно інформації Великобірківської ОСОБА_9 ст. - гімназії ім. Степана Балея Тернопільської районної ради, - навчальний заклад, в якому навчається ОСОБА_5, за період її навчання з 2012 року по 2015 р.р. батько дитини ОСОБА_4 не проявляв інтересу до навчання своєї дочки і школу не відвідував під час її навчання.

Згідно висновку Тернопільської районної державної адміністрації Тернопільської області від 05.05.2015 року за №03-791/01-10, ОСОБА_4 проживає окремо від дочки, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дочки, не навідує дитину більше двох років, не виявляє до неї батьківської уваги та турботи, не цікавиться станом здоров'я, фізичним та духовним розвитком, не бере участі у вихованні і матеріально не підтримує. У бесіді з дитиною з'ясовано, що батько не навідує її більше двох років.

Тернопільська районна державна адміністрація Тернопільської області визнала за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 01.03.2005р.н.

Згідно ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів про бажання ОСОБА_4 брати участь у вихованні дитини та виконувати свої батьківські обов'язки, судом не здобуто.

Із висновку Тернопільської районної державної адміністрації вбачається, що ОСОБА_4 належним чином повідомлявся про дату та місце засідання комісії, однак на засідання комісії не з'явився.

Суд першої інстанції дав належну оцінку встановленим обставинам справи, і з урахуванням висновку органу опіки та піклування, якому дав оцінку відповідно до вимог статті 19 СК України, статей 57, 212 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та прийняв законне рішення про позбавлення відповідача батьківських прав.

Колегія суддів також не вбачає підстав для зміни рішення суду в частині стягнення аліментів і зменшення їх до 300 грн., оскільки визначений розмір є необхідним для утримання дитини на належному рівні і на даний час відповідає інтересам дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Доказів того, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, не має.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Таким чином, суд вірно стягнув аліменти з відповідача з 11 грудня 2013 року.

Суд першої інстанції дав належну оцінку матеріалам справи, поясненням сторін, і вирішив спір відповідно до вимог чинного законодавства.

Рішення суду є законним і обґрунтованим і підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала колегії може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: