АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 676/7056/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1932/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів: Федорової Н.О. Пастощука М.М,

секретар Гриньова А.М.,

з участю апелянта, представників сторін та третьої особи,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Кам`янець-Подільський об`єднаний міський військовий комісаріат, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 серпня 2016 року..

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :
В листопаді 2015 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом до військової частини НОМЕР_1 , вказував, що позивач в жовтні 2012 року був прийнятий на роботу у військову частину НОМЕР_1 у м. Кам`янець-Подільський на посаду провідного інженера. Відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» та на підставі наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 22.09.2015 року №713 ОСОБА_1 як офіцера запасу відповідно до ст.ст.20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», прийнято на військову службу за контрактом та призначено на посаду старшого офіцера відділу протимінної діяльності Управління екологічної безпеки та протимінної діяльності. На підставі наказу Міністра оборони України між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України був укладений контракт на проходження військової служби до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.
Наказом командира частини (по стройовій частині) від 13.10.2015 № 214 ОСОБА_1 , провідного інженера відділення контролю загону якості проведення робіт з розмінування, звільнено з роботи з 13.10.2015 року, відповідно до пункту 3 статті 36 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із вступом на військову службу.
ОСОБА_1 вважав звільнення незаконним, оскільки на нього поширюються пільги та гарантії, передбачені для працівників ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язків і військову службу», ч.3 ст. 119 КЗнП, тому просив суд поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю. Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що на час укладання контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України він не мав права на пільги та гарантії, передбачені для працівників ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язків і військову службу», ч.3 ст. 119 КЗнП, оскільки на час виникнення спірних правовідносин були відсутні необхідні умови - не було кризової ситуації, мобілізація в державі не оголошувалась, як і не запроваджувався воєнний стан. Вважає помилковим висновок, що на момент укладення з ним контракту Міністерством оборони України 22.09.2015 року мобілізація не проводилася, так як закінчилася 17.08.2015 року. Цей висновок суперечить позиції Вищого адміністративного суду України у постанові від 16.02.2015 року, за яким закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.
В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Представники відповідача, третьої особи просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив невідповідність висновків обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що на час прийняття позивача на військову службу за контрактом були відсутні умови, передбачені ч.3 ст. 119 КЗпП України, необхідні для збереження місця роботи та середнього заробітку - не було кризової ситуації, що загрожувала б національній безпеці, рішення про мобілізацію не оголошувалося, воєнний стан не вводився.
Проте з такими висновками не можна погодитися, зважаючи на таке.
Так, встановлено, що ОСОБА_1 з жовтня 2012 року працював на посаді провідного інженера у військовій частині НОМЕР_1 у м. Кам`янець-Подільський.
Відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію» та на підставі наказу Міністра оборони України (по особовому складу) від 22.09.2015 року №713 ОСОБА_1 як офіцера запасу відповідно до ст.ст. 20, 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», прийнято на військову службу за контрактом та призначено на посаду старшого офіцера відділу протимінної діяльності Управління екологічної безпеки та протимінної діяльності.
На підставі цього наказу Міністра оборони України між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України 22.09.2015 року укладено контракт на проходження військової служби до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Наказом командира частини (по стройовій частині) від 13.10.2015 № 214 ОСОБА_1 , провідного інженера відділення контролю загону якості проведення робіт з розмінування, звільнено з роботи з 13.10.2015 року на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із вступом на військову службу.
Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.
Відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП (в редакції від 11.06.2015 року, що діяла на час звільнення позивача і врегульовує спірні правовідносини) за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За частиною 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 14.05.2015 року громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Отже, частина 2 статті 39 Закону та частина 3 статті 119 КЗпП визначають обов`язкові умови збереження визначених гарантій у випадку прийняття на військову службу за контрактом, а саме: у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) на військову службу за контрактом приймаються зокрема, офіцери запасу, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, - на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

Згідно з ст.22 Закону № 2232-ХІІ граничний вік перебування на військовій службі для військовослужбовців старшого офіцерського складу, до яких відноситься ОСОБА_1 як полковник запасу, встановлюється до 55 років.

За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 28 Закону № 2232-ХІІ граничний вік перебування в запасі осіб старшого офіцерського складу (полковник) встановлюється 60 років.

Відповідно до ч.2 ст. 23 Закону № 2232-ХІІ за загальним правилом для осіб офіцерського складу, які приймаються на військову службу за контрактом, строки військової служби визначено від 1 до 5 років в календарному обчисленні.

Громадяни України, які не досягли граничного віку перебування в запасі, у разі настання особливого періоду, можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на строк військової служби в календарному обчисленні, встановлений частиною 3 ст. 23 цього Закону (ч.3 ст. 20 Закону № 2232-ХІІ).

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону № 2232-ХІІ для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Апеляційним судом встановлено, що вік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час укладення контракту на проходження військової служби перевищував граничний вік перебування на військовій службі для військовослужбовців старшого офіцерського складу.

Отже, сам факт укладення контракту з позивачем на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію підтверджує наявність на цей час обставин, що зумовлюють укладення контракту на такий строк - виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану.

Посилання сторони відповідача на те, що контракт про проходження військової служби на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію було укладено з позивачем виключно із врахуванням його віку (досяг граничного віку перебування на військовій службі), суперечить нормам Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ст. 1 Закону України № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано;

Зміст мобілізації становить: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу (ч.4 ст. 3 Закону № 3543-XII).

Водночас зазначеним Законом № 3543-XII передбачено такий захід як демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.
Згідно зі статтею 11 вказаного закону України, рішення про демобілізацію, із внесенням його на затвердження Верховною Радою України, приймає Президент України.
На цей час відповідних рішень Президентом України не приймалося.
Статтею 4 Закону України "Про Раду національної безпеки і оборони України" в редакції від 25.12.2014 року (примітка) визначено зміст поняття кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України, - такою вважається крайнє загострення протиріч, гостра дестабілізація становища в будь-якій сфері діяльності, регіоні, країні.

Указом Президента України від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженим Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», оголошено про проведення часткової мобілізації.
Згідно з рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція, що вказує на гостру дестабілізацію становища в цьому регіоні і відповідає змісту поняття кризової ситуації, що загрожує національній безпеці України.

Збройні Сили України приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів у відповідності до норм Закону України «Про боротьбу з тероризмом».
Відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 « Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України № 113-VIII від15.01.2015, з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, оголошено та зобов`язано провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб. Відповідно до мобілізаційного плану часткова мобілізація закінчилася 17.08.2015 року.
Отже, враховуючи викладене, на час укладення контракту позивачем рішення про проведення мобілізації не оголошувалося, воєнний стан не вводився, проте Збройні Сили України функціонували в умовах особливого періоду у зв`язку з кризовою ситуацією, що загрожує національній безпеці України.
Відтак на позивача поширюються гарантії, передбачені статтею 119 Кодексу законів про працю України щодо збереження місця роботи та середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації.
Звільнення позивача у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації суперечить ч.3 ст. 119 КЗпП України, а відтак, проведено з порушенням закону.
За ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає визначенню за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, та у відповідності до положень ст. 235 КЗпП України.
За таких обставин існують підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді провідного інженера відділення контролю загону контролю якості проведення робіт з розмінування Військової частини НОМЕР_1 м. Кам`янець-Подільський та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.10.2015 року по 24.10.2016 року, який складає згідно представленого розрахунку 48665,52 грн. (середньоденний заробіток 189,36 грн. х 257 робочих днів). Відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову підлягає стягненню з Військової частини НОМЕР_1 2315,04 грн. судового збору в дохід держави (1102,40 грн. за подачу позову та 1212,64 грн. за подачу апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного інженера відділення контролю загону контролю якості проведення робіт з розмінування Військової частини НОМЕР_1 м. Кам`янець-Подільський.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 48665,52 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13.10.2015 року по 24.10.2016 року.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 2315,04 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/
Судді: /підписи/
З оригіналом згідно: суддя Апеляційного суду Л.М.Грох
__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Семенюк В.В. Провадження № 22-ц/792/1932/16

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 54