АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 650/1253/15-ц Головуючий в I інстанції Дічакова Т.І.
Номер провадження 22-ц 791/339/16 Доповідач: Склярська І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі :

головуючого Склярської І.В.

суддів: Радченка С.В.

ОСОБА_1

секретар Гуров Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги Великоолександрівського району» Херсонської області на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 02 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу Центр первинної медико-санітарної допомоги Великоолександрівського району Херсонської області про поновлення на роботі,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою в якій просила скасувати наказ №27 від 07.10.2015 року про її звільнення лікаря-терапевта за власним бажанням як зовнішнього сумісника та поновити її на зазначеній посаді, посилаючись на те, що вона з 02.01.2014 року працювала на посаді лікаря-терапевта (0,5 ставки) дільничного ОСОБА_3 амбулаторії Комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги Великоолександрівського району Херсонської області" як зовнішній сумісник, але 07.10.2015 року на прохання головного лікаря подала заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 07.10.2015 року, яку в цей же день письмово відкликала.

Позивач вважає своє звільнення незаконним з підстав порушення вимог ст. 38 КЗпП України, оскільки в цей же день свою заяву на звільнення відізвала, а також заява про звільнення за власним бажанням була написана внаслідок примусу з боку головного лікаря.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 02 грудня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Комунальний заклад "Центр первинної медико-санітарної допомоги Великоолександрівського району Херсонської області" посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у поновленні на посаді лікаря-терапевта дільничого ОСОБА_2, як зовнішнього сумісника Комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги Великоолександрівського району Херсонської області".

Письмові заперечення до суду апеляційної інстанції не надходили. В судовому засіданні позивач доводи скарги не визнала, рішення суду просила залишити без змін.

Заслухавши доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1,2 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Так з матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що наказом КЗ Центр ПМСД Великоалександрівського району Херсонської області від 02 січня 2014 року №1 ОСОБА_2 була прийнята на посаду 0,5 ставки лікар-терапевт ОСОБА_3 амбулаторії з 02 січня 2014 року, як зовнішній сумісник з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.7).

Наказом КЗ Центр ПМСД Великоалександрівського району Херсонської області від 07 жовтня 2015 року №27 вона була звільнена з займаної посади з 07 жовтня 2015 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, як зовнішній сумісник (а.с.7).

Підставою для звільнення стала заява ОСОБА_2 від 07 жовтня 2015 року в якій вона просила звільнити її з займаної посади з 07.10.2015 року за власним бажанням (а.с.38).

З наказом про звільнення, в день звільнення 07 жовтня 2015 року ОСОБА_2 ознайомлена не була.

Також , ОСОБА_2 в цей же день, 07.10.2015 року о 13-15 год. подала заяву в якій зазначила, що в цей день нею була подана заява про звільнення за власним бажанням з 07.10.2015 року, разом з тим, обставини, які примусили її подати, відсутні та просить раніше подану заяву вважати недійсною (а.с.21).

Відповідно до розяснень, які містяться у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, по справах про звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (ч.4 ст.24 КЗпП).

Як вбачається з заяви про відкликання заяви, вона подана позивачем о 13год.15хв., тобто до закінчення робочого часу установи та ознайомлення її з наказом про звільнення.

Перевіряючи доводи працівника про примушення до подачі заяви за власним бажанням, колегія суддів приходить до висновку, що такі обставини мали місце.

Так, за визначенням позивача примус полягав у тому, що головний лікар запропонувала їй написати таку заяву, мотивуючи тим, що на місце роботи позивача приходе працювати новий лікар.

Зазначене відповідачем не спростовано. Натомість витікає як з пояснень представника відповідача, наданих суду першої інстанції, щодо знаходження позивача у головного лікаря до написання такої заяви, так і з тексту заяви про відкликання заяви про звільнення. Крім того, суду апеляційній інстанції ОСОБА_4 пояснила, що «не зацікавлена в цьому працівникові».

З урахуванням норм Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого спільним наказом міністерства праці України, Міністерства фінансів України та Міністерства юстиції України від 28 червня 1993 року №43, на посаду, яку займала позивач, працівник, якій не є сумісником, не приймався.

За таких обставин, волевиявлення позивача на звільнення за власним бажанням було відсутнє, а отже доводи, що її примусили подати заяву про розірвання трудового договору є доведеними.

З урахуванням розяснень, які містяться у п.8 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП).

Строк попередження про звільнення може бути скорочений лише за погодженням між адміністрацією і працівником. Так, строк попередження про звільнення з роботи має певне юридичне значення як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівника. Він установлений насамперед для того, щоб власник або уповноважений ним орган мав певний час для підшукання належної заміни працівникові, що звільняється, але й самому працівникові до закінчення цього строку надається можливість остаточно перевірити своє бажання звільнитися з роботи і в разі його зміни взяти назад подану про це письмову заяву.

Таким чином, саме примушення головним лікарем закладу до звільнення позивача за обставинами ніби то прийняття на роботу іншого, основного працівника, зумовило як подачу заяви про звільнення 07.10.2015 року за власним бажанням з 07.10.2015 року так і відзив цієї заяви позивачем в цей же день в робочий для комунального закладу час, неознайомлення позивача з наказом про звільнення, внаслідок чого має місце порушення трудових прав позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції про відсутність волевиявлення позивача на написання заяви про звільнення за власним бажанням внаслідок здійснення на неї тиску та наявності порушення прав позивача при її звільнені за ст. 38 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для поновлення позивача внаслідок її волевиявлення на звільнення на підставі особистої заяви з вказівкою про день звільнення, виданням наказу про звільнення в день звільнення та поданої заяви про відкликання після робочого часу лікарів, а саме в 13:15 при закінчення робочого часу об 11:15, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються вищевикладеними обставинами.

Колегія суддів також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про неможливість поновлення на посаді лікаря-терапевта дільничного з-за відсутності у позивача відповідної кваліфікації, оскільки підставами для поновлення, є порушення порядку звільнення за ст. 38 КЗпПУ. А отже суд першої інстанції зробив правильний висновок про перевірку законності звільнення за ст. 38 КЗпПУ, а не законності перебування на займаній посаді.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги Великоолександрівського району» Херсонської області відхилити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.В. Склярська

Судді: С.В. Радченко

ОСОБА_1