У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Демяносова М.В., Леванчука А.О., Cтупак О.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 1 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 8 листопада 2006 року між ним та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 8 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою за користування кредитом 36 % на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказував, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 31 грудня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 15 668 грн 42 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 3 505 грн 72 коп.; заборгованість за відсотками - 8 893 грн 16 коп.; заборгованість за комісією - 2 047 грн 23 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 722 грн 31 коп.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором від 8 листопада 2006 року у розмірі 15668 грн 42 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 1 червня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій за порушення умов зобов'язання в межах позовної давності, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди, з'ясували характер правовідносин, що склались між сторонамита врахували вимоги ст. ст. 256 - 259, 261 ЦК України.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Таким чином, суди попередніх інстанцій на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відмову у задоволені позову.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не убачається, доводи, наведені у касаційній скарзі, фактично зводяться до незгоди заявника з висновками судів щодо оцінки доказів у справі.

Таким чином, доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 1 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.В. Дем'яносов

А.О. Леванчук

О.В. Ступак