АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/766/16 Головуючий 1 інстанції Юдін Є.О.
Справа № 635/7293/14-ц Доповідач: Коровін С.Г.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коровіна С.Г.,

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

при секретарі - Огарьовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Дзержинського району Харківської міської ради про виселення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Харківської обласної дирекції акціонерного банку «Укргазбанк» звернулися до суду із вказаним позовом і, посилаючись на приписи ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України, просили виселити ОСОБА_1 і її дітей - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, - з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» просили скасувати рішення, вважаючи його незаконним та ухваленим з порушенням норм процесуального права, і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник позивача вказував, що висновок суду про недоведеність позовних вимог та недоведеність факту проживання відповідача і її неповнолітніх дітей в спірній квартирі на момент звернення з позовом до суду і на момент ухвалення судового рішення не відповідає обставинам справи і спростовується наданими позивачем доказами. Апелянт вважає, що суд безпідставно зробив такий висновок, спираючись на довідку адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УМВС України в Харківської області від 05.09.2014 року, що вказана судом довідка суперечить наданій позивачем копії довідки КГ «Пісочинське ВУЖКГ» від 30.09.2013 року №1545, згідно з якою в квартирі з 14.02.2008 року зареєстровані іпотекодавець та її малолітні діти.

Представник позивача також зазначав, що відповідач тривалий час перешкоджає виконанню ВДВС Харківського районного управління юстиції виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки могла з метою уникнення позитивного рішення про виселення перереєструвати дітей за іншою адресою, і що вона це вже робила у попередні роки, однак суд не встановив ту іншу адресу, куди відповідач ОСОБА_1 з метою ухилення від вимог про виселення, перереєструвала своїх дітей.

Також позивач посилається в апеляційній скарзі на те, що при отриманні кредиту боржник ОСОБА_1 зобов'язалася виселитись та знятись з реєстраційного обліку разом з членами сім'ї з квартири (предмету іпотеки), у разі звернення стягнення на предмет іпотеки і ця заява ОСОБА_1 міститься у матеріалах справи. Претензії (вимоги) про виселення з предмету іпотеки від 06.03.2014року №1009, №1010, 1011, отримані відповідачем 12.03.2014 року, що підтверджено поштовими повідомленнями, що містяться у матеріалах справи.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» відхилена. Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 листопада 2015 року касаційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволена частково. Ухвала апеляційного суду Харківської області від 13 травня 2015 року скасована, справа передана до суду апеляційної інстанції на новий апеляційний розгляд.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, відповідач та її представник проти позову заперечували.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про виселення відповідача з малолітніми дітьми зі спірного житлового приміщення.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону в повній мірі не відповідає і погодитися з цим рішенням неможливо.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 березня 2008 року між ВАТ АТ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 87 000 доларів США, а позичальник зобов'язалася сплатити проценти за їх користування і повернути кредитні кошти у строк до 17 березня 2038 року.

В забезпечення кредитного договору сторони уклали договір іпотеки від 18 березня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором 20 листопада 2008 року приватним нотаріусом ХРНО Харківської області Клопотовим С.Д. вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на зазначений предмет іпотеки.

02 серпня 2010 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження. Неодноразово на адресу відповідача були направлені листи-вимоги про добровільне звільнення квартири, останню відповідач отримала 7 березня 2014 року. Разом з тим, квартиру у добровільному порядку вона не звільнила.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звертаючись до суду із позовом про виселення відповідачки та її дітей з квартири, на яку звернуто стягнення, позивач посилається на те, що відсутня можливість реалізувати спірну квартиру, оскільки відповідачка проживає там з дітьми, нікого в квартиру не пускає і потенційні покупці не можуть навіть оглянути квартиру.

Відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно ч.3ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Відмовляючи Банку в задоволенні вимог суд першої інстанції виходив з тих обставин, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що на момент звернення стягнення з цим позовом до суду та на момент ухвалення рішення відповідач ОСОБА_1 та її малолітні діти реально проживають за адресою квартири АДРЕСА_1. При цьому суд посилався на довідки адресно-довідкового бюро підрозділу ГУ ДМС, УДМС України у Харківській області від 05 вересня 2014 року (а.с.38), де зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в спірній квартирі не зареєстровані.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо.

Згідно довідки керівника КП Пісочинське ВУЖКГ в спірній квартирі зареєстровані неповнолітні діти ОСОБА_1: дочка ОСОБА_2 2006 року народження та син ОСОБА_3 2007 року народження. Згідно довідки (а.с.17).

Аналогічною довідкою від 11.01.2016 року, наданою до апеляційного суду підтверджується, що малолітні ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані у спірній квартирі. Діти є учнями третього та четвертого класів Пісочинського колегіуму Харківської районної ради Харківської області. Вони знаходяться під наглядом в амбулаторії сімейної медицини з народження в сел. Пісочін.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.01.2016 року крім спірної квартири іншого житла у власності ОСОБА_1 немає.

У позові поставлено питання про виселення ОСОБА_1 разом із малолітніми дітьми з квартири, яка знаходиться в іпотеці у позивача.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки, здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з частиною першою статті 41 цього ж Закону реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Позивач просить виселити з квартири як її власника - ОСОБА_1 та і двох її малолітніх дітей.

Основним законом, який регулює охорону дитинства в нашій державі, є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого кореспондуються з нормами Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991, в якій встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна (стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»).

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або

особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна (стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»).

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Правочини, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки та піклування відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користування жилим приміщенням, оскільки відповідно до ч. 2,3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Частина 3 ст. 29 Цивільного кодексу України, визначає, що місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з яким вона проживає.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Аналіз положень Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства», дає можливість стверджувати, що законодавчі акти вимагають здійснення контролю за збереженням житлових та майнових прав дітей саме на етапі вчинення правочинів з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти, шляхом надання органами опіки та піклування згоди на вчинення зазначених правочинів.

Згідно ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Спір, про виселення відповідача разом із малолітніми дітьми стосується вирішення питання про їх місце проживання. Відповідно до зазначеного закону участь відповідного органу опіки та піклування є обов'язковою.

З матеріалів справи вбачається, що спірна квартира, в якій проживають відповідач та її малолітні діти знаходиться у Харківському районі Харківської області. З невідомих причин позивачем, у позовній заяві у якості органу опіки та піклування зазначено Орган опіки і піклування Адміністрації Дзержинського району м. Харкова (а.с.2,3).

У листі на адресу Харківського районного суду Харківської області (а.с.41) начальники служби у справах дітей Дзержинського району м. Харкова Гладченко Н.О. зазначила, що розгляд питань щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина здійснюється за місцем знаходження майна дитини. Спірна квартира знаходиться у Харківському районі Харківської області. Діти, про виселення яких заявлено позов не проживають у Дзержинському районі м. Харкова і відповідно служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради не може надавати пояснення у справі. Крім того їм невідомо чи давалася взагалі згода на здійснення оспорюваного правочину відповідним органом по захисту прав дітей.

Суд першої інстанції на ці обставини та зауваження уваги не звернув і розглянув справу фактично без участі відповідного органу опіки та піклування, чим порушив вимоги закону та інтереси малолітніх осіб.

Апеляційний суд позбавлений можливості виправити цю помилку суду першої інстанції і залучити до участі у справі відповідний орган опіки та піклування на стадії апеляційного провадження.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції . Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оскільки справу розглянуто без участі відповідного органу опіки та піклування і це порушенням вимог закону та інтересів малолітніх відповідачів, таке рішення суду підлягає скасуванню саме з цих підстав. по справі ухвалюється нове рішення і у позові про виселення відповідачів колегія відмовляє з зазначених причин.

Це не перешкоджає позивачу повторно звернутися до суду із відповідним позовом з залученням до участі у справі відповідного органу опіки та піклування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 листопада 2014 року - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк», в особі Харківської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування Дзержинського району Харківської міської ради про виселення - відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -