У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., МазурЛ.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання будівництва житлового будинку та паркану самочинним, зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва житлового будинку та паркану, зобов'язання привести земельну ділянку у первинний стан шляхом впорядкування звільненої площі, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 1 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив і просив визнати самочинним будівництво житлового будинку та паркану, що проводилося ОСОБА_7 на земельній ділянці по АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_7 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить йому на праві приватної власності, зобов'язавши його знести самочинне будівництво житлового будинку та паркану на земельній ділянці по АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_7 привести земельну ділянку по АДРЕСА_1 у первинний стан, шляхом впорядкування звільненої площі; стягнути з ОСОБА_7 на його користь 1 119 грн 31 коп. матеріальної шкоди; 5 000 грн моральної шкоди; 4 000 грн витрат на правову допомогу.

Позивач ОСОБА_4 посилався на те, що він є власником земельної ділянки площею 900 м2 по АДРЕСА_1, ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 967 м2 по АДРЕСА_1. Відповідач на своїй земельній ділянці проводить будівництво житлового будинку з порушенням правил добросусідства, самовільно зайняв частину його земельної ділянки площею 34 м2, чим завдає йому матеріальної та моральної шкоди, оскільки на його земельній ділянці розміщено бетонні плити, на яких встановлено будівельні матеріали, земельна ділянка засмічена будівельним сміттям, частково зруйнована, засмічений котлован фундаменту. Таким чином, він протягом двох років не може використовувати свою земельну ділянку за призначенням, оскільки неправомірними діями відповідача знищені багаторічні насадження, земля втрамбована плитами та постійною їздою транспорту, перемішана з будівельним сміттям, в зв'язку з чим повністю знищено родючий шар землі. Крім цього, відповідачем зламані всі стовпчики, які огороджували земельну ділянку і які він встановив під збірну огорожу, щоб захистити земельну ділянку від будівельних матеріалів та сміття. Він неодноразово звертався із скаргами до різних органів виконавчої влади, якими встановлено порушення відповідачем земельного та водного законодавства, однак він продовжує порушувати його права, чим завдає значну матеріальну та моральну шкоду.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 2 лютого 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_7 привести земельну ділянку по АДРЕСА_1 у первинний стан шляхом звільнення земельної ділянки та котловану фундаменту від будівельного сміття. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь позивача 259 грн 31 коп. на відшкодування завданої матеріальної шкоди, 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 2 лютого 2015 року залишено без змін.

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2014 року в частині відмови у задоволенні решти його позовних вимог, а саме щодо зобов'язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинного будівництва. Як на нововиявлену і таку, що є підставою для перегляду вказаного судового рішення заявник посилався на обставини, встановлені у постанові Полтавського окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2015 року, які, як зазначав заявник, не існували на момент розгляду даної справи, не були і не могли бути відомі сторонам. Цією постановою визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області від 18 липня 2013 року № 4099054 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 за ОСОБА_7

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 1 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року, у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2014 року відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати постановлені ухвали судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із постановленням ухвали про задоволення його заяви.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставою для перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були і могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

У абз. 4 п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», роз'яснено, що судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2014 року, суди дійшли обґрунтованого висновку, що обставини, на які заявник посилається у своїй заяві, не є нововиявленими обставинами у розумінні ст. 361 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника про те, що при постановленні оскаржуваних ухвал невірно були встановлені обставини, не знайшли свого підтвердження, так само, як і доводи щодо неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні даної скарги. За таких обставин ухвали судів першої та апеляційної інстанцій слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 1 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
Л.М. Мазур В.А. Нагорняк

Колегія суддів: