АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1949/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівЮвшина В. І., Фетісової Т. Л.
при секретаріСиниці Д. Ю.

з участю: позивача ОСОБА_6, представників відповідача Руденко М.О., Діский С.В., Пузир М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства "Медіт-Сервіс" про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні за період з 01.09.2009 року по 29.09.2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПП "Медіт-Сервіс" про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні, за період роботи з 01.09.2009 року по 29.09.2014 рік, посилаючись на те, що наказом № 47 від 1 вересня 2009 року він був прийнятий на посаду водія автобуса на приватне підприємство "Медіт-Сервіс", що розташоване за адресою: вул. Смілянська, 127 в м. Черкаси. 18006 (директор Діский С.В.).

Наказом № 62 від 29 вересня 2014 року він був звільнений з підприємства згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

В день звільнення повний розрахунок з ним проведений не був, а саме, не була виплачена компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 01.09.2009 року по 29.09.2014 року (за 5 років та 29 днів).

Оскільки він знаходився в трудових відносинах із зазначеним приватним підприємством з 1 вересня 2009 року по 29 вересня 2014 року (5 років та 29 днів), то мав повне право на отримання компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, яка виплачується при звільненні.

Позивачем було наведено розрахунок з якого вбачається, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з Пенсійного фонду України, його сумарна заробітна плата за останні 12 місяців перед звільненням з ПП «Медіт-Сервіс» складає 16 800 грн. (12 х 1 400 = 16 800 грн.)

Кількість календарних днів за останні 12 місяців перед звільненням складає 365, за винятком святкових і неробочих днів ( ст. 73 КЗпП України) - 355 днів.

Середньоденний заробіток складає 47 грн. 32 коп. (16 800 : 355 = 47,32 грн.)

Щорічна відпустка для водія встановлена законодавством - 24 календарні дні. Сумарна кількість днів щорічної відпустки за період його роботи на ПП «Медіт-Сервіс» за 5 років та 29 днів складає 122 дні (5 х 24 + 2 = 122).

На думку позивача, за період його роботи з 01.09.2019 року по 29.09.2014 року, відповідач зобов'язаний сплатити компенсацію за невикористану щорічну відпустку в сумі 5 773, 04 грн. (47,32 х 122 = 5773,04).

Позивач просив суд стягнути з ПП "Медіт-Сервіс" на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 1 вересня 2009 року по 29 вересня 2014 року (5 років та 29 днів).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_6 - відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, вимоги якої обґрунтовував тим, що судом першої інстанції не було всебічно та обґрунтовано досліджено обставини справи, не було взято до уваги розрахунок позивача щодо компенсації за невикористану відпустку при звільненні, які були викладені ним у позовній заяві, а також безпідставно враховано розрахунки відповідача щодо відсутності заборгованості перед ним, оскільки вони є неправильними та не відповідають дійсним обставинам.

Зокрема судом не було враховано протиріччя між даними про нього як застрахованої особи, які маються в відомостях Пенсійного фонду України, де зазначена сума нарахувань за вересень 2014р. тільки 5 296 грн. 57 коп., в той час як компенсація за невикористану щорічну відпустку в період його роботи становить 5 773 грн. 04 коп., розмір не нарахованої компенсації позивачу становить 476 грн. 47 коп.

Також апелянт вважає хибними й математичні розрахунки вчинені судом при обрахунку зокрема періоду його роботи, оскільки за пропрацьований ним період кількість днів невикористаної відпустки складає не 121, а 122 дні, оскільки він пропрацював 5 років 29 днів.

Безпідставно суд також підтримав позицію відповідача в частині розміру відпускних за 2013 рік в сумі 947 грн. 56 коп., оскільки розмір середнього заробітку має складати не 39,48 грн., 47,32 грн., а, відповідно, розмір відпускних має складати 1 135 грн. 77 коп. Тому відповідач недонарахував йому відпускних за 2013 рік в сумі 188 грн. 21 коп.

Також суд не врахував, що за період з 30.09.2014р., коли він був поновлений на роботі за рішенням суду, до його звільнення 04.03.2015р. відповідач не врахував у час роботи за який належить нарахувати і виплатити компенсацію за невикористану відпустку в сумі 236 грн. 60 коп.

А всього за вказані періоди відповідач не нарахував та не сплатив 418 грн. 84 коп. (182,24+236,6 грн.), що залишилося поза увагою суду при ухваленні рішення, де помилково зазначено, що з позивачем проведено повний розрахунок при звільненні.

Апелянт просить суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольни повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем) (ст. 188 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_6 01.09.2009 року наказом № 47 від 01.09.2009 ОСОБА_6 був прийнятий на роботу водієм автобуса.

А згідно наказу № 62 від 29.09.2014 року був звільнений з посади водія за прогули згідно ст. 40 п. 4 КЗпП України /а.с.5/.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2014 року задоволено частково позов ОСОБА_6 до ПП «Медіт-Сервіс», Діского С.В. про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, яким визнано незаконним та скасовано наказ № 62 від 29 вересня 2014 року про звільнення ОСОБА_6 за п. 4 ст. 40 КЗпП України та поновлено його на посаді водія в ПП «Медіт-Сервіс» з 30 вересня 2014 року. Стягнуто з ПП «Медіт-Сервіс» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 3 945,06 грн., моральну шкоду в сумі 2 000 грн., всього 5 945,06 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

На підставі даного рішення, наказом ПП «Медіт-Сервіс» № 83 від 26 грудня 2014 року ОСОБА_6 з 30 вересня 2014 року поновлено на роботі; перераховано йому середній заробіток за один місяць; скасовано наказ № 62 від 29 вересня 2014 року про звільнення ОСОБА_6 за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Але рішенням колегії суддів Апеляційного суду Черкаської області від 17 лютого 2015 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 грудня 2014 року скасовано. Вказане рішення в частині часткового задоволення позову: про визнання незаконним та скасування наказу № 62 від 29 вересня 2014 року про звільнення ОСОБА_6 за п.4 ст. 40 КЗпП України; про поновлення ОСОБА_6 на посаді водія в ПП «Медіт-Сервіс» з 30 вересня 2014 року; про стягнення з ПП «Медіт-Сервіс» на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 3 945,06 грн., моральної шкоди в сумі 2 000 грн., всього

5 945,06 грн. - скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено повністю /а.с. 46-50/.

Судом касаційної інстанції дане рішення залишено без змін /а.с. 43-45/.

На виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області від 17 лютого 2015 року наказом ПП «Медіт-Сервіс» № 20 від 04 березня 2015 року, наказ № 83 від 26 грудня 2014 року визнано вважати таким, що втратив чинність; звільнено ОСОБА_6 з посади водія за прогули з 29 вересня 2014 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Вищезазначене підтверджується записами в трудовій книжці ОСОБА_6 /а.с. 108-109/ та дозволяє достеменно встановити, що позивач був звільнений саме 29.09.2014 року.

За правилами ч.1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.23 Постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст. 182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи.

Згідно розрахунково - платіжної відомості № НЗП-000018 за вересень 2014 року ОСОБА_6 підлягало до виплати 6 831,62 грн. (з урахуванням за відпрацьовані 7 днів, за чергову відпустку за утриманнями) /а.с. 16/.

Також дана сума, що підлягала до виплати, підтверджується відомістю на виплату грошей № ВЗП-000063 за вересень 2014 року /а.с. 17/.

Але, як встановив суд першої інстанції,- позивач ОСОБА_6 відмовився отримувати розрахунок згідно вказаних документів, про що був складений акт про відмову від підпису на отримання коштів від 29.09.2014 року в присутності свідків /а.с. 18/.

11.12.2014 року ОСОБА_6 було направлене письмове повідомлення про прохання звернутися та отримати компенсацію за невикористану відпустку, на яке позивач не реагував /а.с. 19/ та нарахованих коштів не отримав. А після здійсненого перерахунку бухгалтерія ПП «Медіт-Сервіс» виявила помилку в обрахунках даної компенсації, внаслідок чого, враховуючи, що кошти позивачу ще виплачені не були, то було здійснено відповідне коригування. Що підтверджується наданими відповідачем бухгалтерськими документами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому при звільненні, проводиться в день звільнення.

Після тимчасового поновлення та повторного звільнення ОСОБА_6 уже згідно рішення Апеляційного суду Черкаської області від 17 лютого 2015 року, бухгалтерією ПП «Медіт-Сервіс» було повторно здійснено нарахування компенсації за невикористану відпустку, але уже з урахуванням коригування та використання ним відпустки за 2013-й рік, яка була ним отримана після тимчасового поновлення ОСОБА_6 на роботі.

Так, як вимагає ст. 116 КЗпП України та відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, ОСОБА_6 при звільненні були нараховані належні йому суми на момент звільнення 29 вересня 2009року, а саме за 122 дні невикористаної відпустки за період роботи на ПП «Медіт-Сервіс» з 1 вересня 2009 року по 29 вересня 2014 року (5 років та 29 днів) .

Що відповідає періоду, який вказував і сам позивач у позовній заяві. При цьому було відмінусовано 24 дні використаної ОСОБА_6 відпустки за 2013 рік. Залишок 98 дні невикористаної відпустки були обраховані, виходячи з середньоденної заробітної плати

47,38 грн. = 4 643,24 грн. (без відрахувань та утримань).

Що також відповідає та не суперечить розрахункам самого позивача.

Тому твердження ОСОБА_6 про те, що суд невірно визначив період за який належало здійснити обчислення середньої заробітної плати за невикористану відпуску, а також, що суд невірно визначив розмір такої компенсації - не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки всі обрахунки суду співпадають і з обрахунками позивача та здійснені у відповідності до норм діючого законодавства.

Також судом було досліджено індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_6 (НОМЕР_1) Пенсійного фонду України за 2000-2015 роки /а.с. 51-53/ та висновки контролюючих органів з приводу правильності нарахування зокрема податків і зборів з заробітної плати позивача /а.с.80-86/, з яких вбачається, що ПП «Медіт-Сервіс» порушень не допустило.

Оскільки вказані кошти були виплачені позивачу, що підтверджується розрахунковим листок при звільненні по заробітній платі від 04.03.2015 року /а.с. 73/ та відомістю на виплату грошей № ВЗП-000089 за березень 2015 року /а.с. 26/, то суд правомірно вказав у рішенні, що порушення його прав невчасною та неповною виплатою всіх належних сум компенсації за невикористану відпуску ПП «Медіт-Сервіс» не допустило.

Крім того колегією суддів також було перевірено й посилання апелянта про неправильний обрахунок сум відпускних за отриману ним відпустку за 2013 рік , внаслідок чого, на думку ОСОБА_6 він недоотримав 188 грн. 21 коп., але ці заперечення не знайшли підтвердження в ході судового розгляду, оскільки відпускні за 2013-й рік позивачу нараховувалися вірно, виходячи з середньої заробітної плати за 12-ть місяців, що передували дню виходу у відпустку, як це передбачено п.2 Порядку, а не виходячи з середньої заробітної плати за 2013-й рік, як обрахував позивач.

Також безпідставними є посилання ОСОБА_6 на ту обставину, що суд при визначенні розміру компенсації не врахував період його роботи з дня тимчасового поновлення на роботі в ПП «Медіт-Сервіс» 30 вересня 2014 року за рішенням районного суду від 24 грудня 2014 року і до його остаточного звільнення після ухвалення нового рішення апеляційним судом від 17 лютого 2015 року - 04 березня 2015 року, та не стягнув на його користь компенсацію в сумі 236 грн. 60 коп.

Оскільки цей період не охоплюється вимогами позовної заяви, в якій ОСОБА_6 ставив вимогу про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні виключно за період з 01.09.2009 року по 29.09.2014 року /а.с.1-4/, а суд відповідно до вимог ст.11 ЦПК України не може вийти за межі заявлених позовних вимог. Заяви ж про збільшення позовних вимог позивач до суду не подавав, а без цього розрахунки позивача /а.с.106-107/ не могли бути покладені судом в основу рішення при визначенні періоду за який позивач просив здійснити нарахування і виплату компенсації.

А враховуючи, що згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність за обґрунтованість рішення в межах вимог заявлених в суді першої інстанції, доводи апелянта про не нараховану компенсацію за щорічну відпустку за період його роботи з 30.09.2014. року по 4.03.2015 року - 236,60 грн., не підлягають перегляду і в апеляційній інстанції та не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Стаття 308 ЦПК України передбачає, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За встановлених обставин, підстав для зміни чи скасування рішення суду колегія суддів не вбачає, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2016 року - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до приватного підприємства "Медіт-Сервіс" про стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні за період з 01.09.2009 року по 29.09.2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :