22.02.2016 Справа № 756/5589/15-ц
№2/756/297/15
№756/5589/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Тітова М.Ю.

при секретарі Івановій І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права власності. Свої вимоги обґрунтовує наступним, а саме вона уклала шлюбу з ОСОБА_2 13.06.1991 року її батьком ОСОБА_4 їй була подарована трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 62,40 кв.м. Обдарованою згідно договору є одноосібно вона, таким чином придбаваючи в особисту власність, яка не включається в спільну сумісну власність подружжя. 05.06.2001 року вона уклала договір міни квартири з ОСОБА_5 Згідно ч. 1 цього договору «Внаслідок міни гр. ОСОБА_6 набуває права власності на квартиру АДРЕСА_2, що належала гр. ОСОБА_7. Вартість вказаної квартири згідно довідки-характеристики БТІ м. Києва №434938 від 03 травня 2001 року складає 25001 гривня 47 коп.». Відповідно до ч. 2 Договору міни «Внаслідок міни гр. ОСОБА_7 набуває права власності на квартиру АДРЕСА_1, що належала гр. ОСОБА_6. Вартість вказаної квартири згідно довідки-характеристики БТІ м. Києва №437529 від 26 квітня 2001 року складає 14904 гривні 62 коп.» Відповідно до ч. 3 Договору від 05.06.2001 року «Міна проведена з доплатою в сумі 2200 гривень.». У зв'язку із придбанням у особисту приватну власність шляхом отримання в дар квартири АДРЕСА_1, режим спільної сумісної власності подружжя (тобто, мене і ОСОБА_2) на неї не розповсюджується. Під час укладання договору міни від 05.06.2001 року вони з чоловіком обміняли належну їй на праві приватної власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 62,40 м.кв. з доплатою в розмірі 2200 гривень на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 79,40 м.кв. Стан квартир був ідентичний, вони знаходяться в одному мікрорайоні та в будинках одного типу. В результаті, за спільні кошти 2200 грн. вони отримали додаткові 17,00 м.кв. Відповідно до вартості всієї квартири АДРЕСА_2, яка згідно довідки-характеристики БТІ м. Києва №434938 від 03.05.2001 року складала 25001,00 грн., які дорівнюють 100%, доплата суми 2200,00 грн. складає 12,00352%. Це і є спільною сумісною власністю подружжя. Тобто, кожному із подружжя у спільній сумісній власності належало по 6,00176%. Згодом, вони вирішили подарувати 1/4 частки придбаної квартири (це складає 19,85 м.кв хоч і не виділено в натурі ніяким документом) їх спільній дочці ОСОБА_3 Із відповідним письмовим погодженням колишнього чоловіка вона уклала договір дарування частки зазначеної квартири з ОСОБА_2. 15.02.2007 року вони розірвали шлюб. Розподіл майна, придбаного в шлюбі не проводили. Під час укладання вищезазначеного договору дарування квартири від 29.12.2004р. було спільно нею і колишнім чоловіком, подаровано 25% у спірній квартирі. Тобто, кожен із подружжя подарував по 12,5% квартири. В той час, як у спільній сумісній власності сторін знаходилось лише 12,00352%, а кожному із подружжя належало 6,00176%. Таким чином, ОСОБА_2 було подаровано дочці ОСОБА_3 більша частка квартири, ніж йому належало по закону згідно ст. 22, 28 КпШС України. Не бажаючи оспорювати цей правочин (Договір дарування частки спірної квартири їх дочці), у відповідній частині, бажає тільки зазначити, що право власності ОСОБА_2 в розмірі 6,00176% на спірну квартиру, невиділене із спільної сумісної власності подружжя в розмірі 12,00352% частки спірної квартири, було фактично припинено шляхом укладання вищезазначеного договору дарування квартири від 29.12.2004р. Коли вона звернулася до чоловіка щодо надання письмової згоди на укладання нею угод щодо відчуження належної квартири, Відповідач відмовився це робити добровільно. На словах він не заперечує. Однак, вона не може здійснювати і реалізовувати своє право особистої приватної власності у зв'язку із небажанням відповідача письмово це посвідчити.

Просить суд відповідно до ст.ст. 22, 24,28 КпШС України, ст.ст. 57, 68-21 Сімейного кодексу України, ст.ст. 325, 334, 363, 365, 369, 370 ЦК України, зупинити прав власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 та визнати за нею право власності на 75% квартири АДРЕСА_2.

У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечував.

Третя особа про місце та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

22.09.1990 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб.

13.06.1991 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1.

05.06.2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено договір міни квартир, за яким внаслідок міни ОСОБА_1 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2, вартість квартири згідно довідки-характеристики БТІ м. Києва від 03.05.2001 року 25001,47 грн. Внаслідок міни ОСОБА_7 Набув право власності на квартиру АДРЕСА_1, вартість квартири згідно довідки-характеристики БТІ м. Києва від 26.04.2001 року складає 14904,62 грн. Міна проведена з доплатою в сумі 2200 грн.

В подальшому ОСОБА_1 за договором дарування від 29.12.2004 року укладений з ОСОБА_2, що діяв від імені малолітньої дочки ОСОБА_3, подарувала 1/4 частину квартири АДРЕСА_2.

Також, 29.12.2004 року ОСОБА_2 була складена заява, в якій він не заперечував проти дарування його дружиною ОСОБА_6 ? частки квартири АДРЕСА_2, набутої ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_3

Шлюб між сторонами розірвано 15.02.2007 року.

Відповідно до ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 24 КПШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Таким чином, спірна квартира придбана за рахунок майна ОСОБА_1 та за спільні кошти подружжя в розмірі 2200 грн.

Вартість квартири АДРЕСА_1 за договором міни складала 14904,62 грн., тобто спірна квартира була придбана за 17104,62 грн. з урахуванням доплати 2200 грн., а тому відповідно спільною сумісною власністю подружжя є частка 12,86% цієї квартири, а частка ОСОБА_1 складає - 81,14% квартири.

Відповідно до положень ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Таким чином, враховуючи, що за договором дарування ОСОБА_1 було відчужено 25% спірної квартири спільній дочці, відповідач надав згоду на відчуження спільного сумісного майна подружжя, що складала відповідно 12,86% квартири, а тому суд вважає, що ОСОБА_1 за згодою ОСОБА_2 було відчужено в тому числі 12,86% квартири, що належала їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст.. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на 75% квартири в будинку АДРЕСА_2 В частині зупинення права власності відповідача на спірну квартиру необхідно відмовити, оскільки квартира зареєстрована за позивачем.

З викладеного, керуючись ст.ст. 1-11, 15, 60, 61, 169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на 75%(?) квартири АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М.Ю. Тітов