Справа № 185/9424/16-ц
Провадження № 2-о/185/431/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Врони А.О., за участю секретаря - Гайди Т.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Лівобережний районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту смерті, -

В С Т А Н О В И В :

22 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки м. Ясинувата Донецької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьку у віці 85 років, причиною смерті якої є хронічна серцево-судинна недостатність.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабуся заявника, ОСОБА_2, про що було видане лікарське свідоцтво про смерть НОМЕР_2 медичним закладом «Міська психоневрологічна лікарня № 2 м. Донецька». На звернення заявника до Лівобережного районного у м. Маріуполі відділу державної реєстрації актів цивільного стану був наданий лист про відмову у проведенні державної реєстрації смерті, також заявнику було роз'яснено, що для державної реєстрації смерті бабусі, необхідно надати лікарське свідоцтво про смерть форми № 106/0, затверджене наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545, або надати інші, передбачені ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», документи, які є підставою для державної реєстрації смерті, зокрема, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Надати такі документи заявник не має можливості, оскільки її бабуся померла на території тимчасово непідконтрольній українській владі, і лікарське свідоцтво про смерть не відповідає законам України. Встановлення факту смерті в судовому порядку необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України.

Заявник просила у заяві розглянути справу без її участі та без участі її представника.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

З'ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази у справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що вимоги заявника підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно свідоцтва про народження, виданого Калварійським райбюро Литовської Радянської Соціалістичної Республіки, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,є ОСОБА_4, ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про народження, виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Донецька, батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, є ОСОБА_3, ОСОБА_6.

Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_1 укладеного 06 серпня 2010 року між ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, актовий запис № 693, після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 привласнила прізвище - ОСОБА_7.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Заяву у даній справі подано ОСОБА_1, яка є онукою ОСОБА_2.

Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254-VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

На теперішній час лікарське свідоцтво про смерть видано медичним закладом тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації смерті на території України.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 Глави 5 Розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2, заявник подала лікарське свідоцтво про смерть НОМЕР_2 форми № 106/у від 10 листопада 2016 року, видане міською психоневрологічною лікарнею № 2 м. Донецька, що розташоване на окупованій території, довідку про причину смерті від 10 листопада 2016 року, згідно яких ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок атеросклеротичної хвороби серця, атеросклеротичного кардіосклерозу з порушенням серцевого ритму, хронічна серцево-судинна недостатність.

Оцінюючи надані заявником докази, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим ЄСПЛ. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

На підставі вищевикладеного, суд вважає факт смерті ОСОБА_2 встановленим.

Керуючись ст.ст. 212-215, 234,256,257-1,259,367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Лівобережний районний у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану, про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки м. Ясинувата, Донецької області, громадянки України, ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Донецьк у віці 85 років, яка проживала за адресою: Україна, АДРЕСА_1, причина смерті - атеросклеротична хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз з порушенням серцевого ритму, хронічна серцево-судинна недостатність.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя А. О. Врона