АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Стрижеуса А.М., Саліхова В.В.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року

в цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «СВЕМОН -КИЇВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30.09.2015 року даний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «СВЕМОН - КИЇВ» заборгованість за найм житлового приміщення в сумі 6 600 грн. та 243.60 грн. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду в цій частині та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач посилається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи та помилковість висновків суду. Зазначає, що судом безпідставно не ураховано, що право на проживання в гуртожитку в неї виникло на підставі трудових відносин з відповідачем, що після її звільнення з роботи за згодою сторін, її фактично примусили укласти договір оренди кімнати, а тому не можна вважати що її право на користування гуртожитком ґрунтується на нормах цивільного права. Вважає, що відповідачем належним чином не було обґрунтовано розмір щомісячних платежів за користування гуртожитком, а судом цього не перевірено, а отже й не було підстав вважати, що в неї наявна заборгованість по платежах, яка би надавала позивачу право на розірвання договору в односторонньому порядку.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Представник Відкритого акціонерного товариства «СВЕМОН - КИЇВ» Шифердеккер О.О. просила апеляційну скаргу відхилити як безпідставну, після перерви в судове засідання не з'явилася. Колегія суддів виходячи з положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України визнала за можливе закінчити розгляд справи за відсутності представника позивача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_1 з сім'єю з двох осіб проживає в кімнаті АДРЕСА_1 з 1998 року.

З 2011 року користування вказаним житловим приміщенням відповідачка здійснює на підставі договору найму житлового приміщення від 01.07.2011 №16, укладеного між нею та ВАТ «СВЕМОН - КИЇВ» як власником гуртожитку.

За цим договором ВАТ «СВЕМОН - КИЇВ» передало в строкове, платне користування відповідачки кімнату №16 для проживання наймача та членів її сім'ї у кількості 2 чоловік, житловою площею 19,9 кв. м.

При укладенні договору найму сторонами погоджено, що розмір плати за місяць визначається наказом власника і становить 300,00 грн. на місяць і складається із вартості відповідної кількості ліжко-місць, які займає наймач, вартості комунальних послуг (опалення, каналізація, гаряче і холодне водопостачання, газопостачання, вивіз сміття), витрат на електроенергію та вартості додаткових послуг, в тому числі надання меблів в користування, тощо.

У п. 2.3 договору встановлено, що плата (аванс) вноситься наймачем щомісячно до 10 числа поточного місяця, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок власника, вказаний в договорі, або шляхом внесення готівкових коштів в касу уповноваженого власником банку, або в касу підприємства на підставі прибуткового ордеру.

Відповідачка також зобов'язалася своєчасно вносити плату за користування житловою площею і за комунальні послуги, відповідно до умов договору (п.4.1).

Зазначений договір укладений у письмовій формі та підписаний сторонами без будь яких застережень, у ньому сторони погодили усі істотні умови. З цього випливає, що на час укладення договору він відповідав волевиявленню сторін та їх інтересам.

Виходячи з природи укладеного між сторонами договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення глави 58, 59 підрозділу 1 розділу ІІІ Цивільного кодексу України.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є аналогічними запереченням відповідачки на позов, були предметом перевірки суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку.

За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату (ч. 1 ст. 810 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 815 ЦК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Судом установлено, що відповідачка у порушення умов договору своєчасно не вносила плату за користування жилим приміщенням з травня по серпень 2014 року, що надало позивачу право, встановлене ст. 782 ЦК України та самим договором на односторонню відмову від договору.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору (ч. 3 ст. 651 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було ураховано, що житлово-комунальні послуги надавалися не в повному обсязі, а нарахування плати за комунальні послуги здійснюється за тарифами, які не затвердженні у порядку визначеному Законом України «Про житлово-комунальні послуги» й тому у неї відсутня заборгованість по орендній платі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не доведені належними та допустимими доказами.

18.08.2014 року позивачем прийнято рішення про розірвання договору найму та направлено на адресу відповідачки відповідне повідомлення про звільнення нею житлового приміщення, яке отримане відповідачкою 26.08.2014 року.

Згідно з п.4.1 договору найму відповідачка зобов'язана була звільнити приміщення після припинення дії договору протягом 5-ти днів з дня отримання письмового повідомлення тобто до 01.09.2014 року, проте кімнату вона не звільнила.

Оскільки, встановлено, що з 01.09.2014 року по 05.03.2015 року - час подання позову, відповідачкою прострочено виконання обов'язку за договором найму щодо звільнення житлового приміщення, а п.5.3 цього договору передбачено сплату неустойки у розмірі по 50 грн. за кожний день проживання після закінчення терміну звільнення, суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 6 600 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності нарахування неустойки колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки така умова встановлена укладеним між сторонами договором найму, який сторонами в установленому законом порядку не оспорювався та не визнаний недійсним.

Сторонам під час апеляційного розгляду роз'яснювалися положення ст. 10 ЦПК України, по справі за клопотанням відповідачки оголошувалася перерва для надання нею доказів на підтвердження її доводів, викладених в апеляційній скарзі, проте таких доказів нею не було подано. Натомість у судовому засіданні вона підтвердила, що укладений з позивачем договір оренди або окремі його умові вона не оспорювала, з відповідним позовом до суду не зверталася, а платежі сплачувала на власний розсуд шляхом передачі коштів коменданту.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/5087/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2151/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.