У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коробенка С.В.

при секретарі Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову головного державного виконавця Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції Харко Марії Михайлівни про закінчення виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції Харко М.М. в грудні 2015 року.

В подальшому Заявник уточнила свої вимоги за скаргою і просила:

1. Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Харко М.М., що виявились у винесенні постанов від 30.11.2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 9560,80 грн., про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 104,95 грн.

2. Скасувати постанови головного державного виконавця Харко М.М. від 30.11.2015 року про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 9560,80 грн та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 104,95 грн.

3. Скасувати постанову головного державного виконавця Харко М.М. від 30.11.2015 року про закінчення виконавчого провадження, зобов'язавши його прийняти нову, зазначивши в ній про скасування арештів з усього рухомого та нерухомого майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, та про зняття обмеження у праві виїзду за межі України стосовно ОСОБА_1.

Заявник зазначає, що на підставі виконавчого листа, виданого Солом'янським районним судом м. Києва від 19.01.2010р. про стягнення з неї на користь КС «Співдружність» заборгованості за кредитним договором в розмірі 321908,04 гривень, постановою головного державного виконавця Франківського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 04.07.2013р. було відкрито виконавче провадження №38712198. Станом на той день залишок непогашеної заборгованості складав 95608,04 грн.

Заявник зазначає, що вона повністю погасила свою заборгованість перед КС «Співдружність», про що свідчить довідка №537/10 від 06.07.2015р. видана стягувачем, проте протягом тривалого терміну державний виконавець відмовлявся виносити постанову про закінчення виконавчого провадження, і лише 30 листопада 2015 року вона була підписана, проте державний виконавець в порушення вимог ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» не скасував арешт, накладений на майно боржника, та застосоване до неї обмеження у праві виїзду за межі України.

Такі обставини свідчать, на думку Заявника, про необхідність скасування постанови від 30.11.2015р. та зобов'язання державного виконавця винести нову постанову про закінчення виконавчого провадження, але з припиненням усіх обмежень.

Крім того, Заявник вимагає визнання протиправними постанов про стягнення виконавчого збору та витрат на виконавче провадження від 30.11.2015р., вважаючи їх неправомірними.

У судовому засіданні Заявник та її представник скаргу підтримали, наполягаючи на тому, що державний виконавець зобов'язаний був у постанові про закінчення виконавчого провадження скасувати всі обтяження, вжиті під час виконавчого провадження.

Від Франківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції до суду надійшли письмові заперечення на первісну редакції. скарги, в яких державний виконавець наполягав на відсутності підстав для скасування обмежувальних заходів щодо боржника (арешту майна та заборони виїзду за межі України), посилаючись на те, що за боржником рахується заборгованість з виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій, стягнення яких виділені в окремі виконавчі провадження.

Заслухавши пояснення Заявника та її представника, дослідивши матеріали справи та надані сторонами документи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1 Закону України "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Стаття 7 зазначеного вище Закону передбачає, що працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Стаття 11 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Також передбачено, що держаний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 49 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Встановлено, що 30 листопада 2015 року головним державним виконавцем Франківського відділу ДВС Львівського МУЮ Харко М.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-3083/1/09 від 19.01.2010р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Співдружність» заборгованості в розмірі 321908,04 гривень у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення суду.

Тією ж постановою в окреме виконавче провадження були виведені постанови від 30.11.2015р. про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Згідно з ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частина 2 вказаної статті визначає, що в разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Встановлено, що за поданням державного виконавця ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 29 серпня 2012 року ОСОБА_1 було обмежено у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язання за рішенням суду про стягнення 321908,04 грн на користь КС «Співдружність».

Крім того, встановлено що постановою державного виконавця Франківського ВДВС Львівського МУЮ від 09.10.2013р. було накладено арешт на все майно ОСОБА_1. (а.с. 7)

Всупереч положенням ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не зазначив у постанові від 30 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження інформації про скасування арешту на майно боржника та обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Наявність невиконаних боржником постанов про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій не є підставою для збереження чинності арешту та інших обмежень в даному виконавчому провадженні, і питання про застосування аналогічних обмежувальних заходів має вирішуватись в новому виконавчому провадженні, порушеному на підставі відповідних постанов.

Відтак, постанову державного виконавця від 30.11.2015р. про закінчення виконавчого не можна вважати у повній мірі законною. Частина 1 статті 50 Закону встановлює, що завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, без скасування постанови державного виконавця від 30.11.2015р. та відновлення виконавчого провадження неможливо захистити права Заявника на скасування застосованих щодо неї обмежувальних заходів, у зв'язку з чим скарга в частині скасування постанови про закінчення провадження та зобов'язання державного виконавця винести нову постанову із дотриманням положень ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст.385 ЦПК України скаргу на дії державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Статтею 72 ЦПК України встановлено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Постанови державного виконавця про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій датовані 30 листопада 2015 року, в той час як Заявник звернулась до суду, оскаржуючи їх, лише 25 січня 2016 року.

Враховуючи, що Заявник не подавав заяви про поновлення йому строків на оскарження зазначених постанов державного виконавця, скарга від 25.01.2016р. в частині оскарження постанов від 30.11.2015р. стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій про підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 383-387 ЦПК України, ст. ст. 11, 49 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції Харко Марії Михайлівни від 30.11.2015р. про закінчення виконавчого провадження №38712198.

Зобов'язати головного державного виконавця Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції Харко Марію Михайлівну винести постанову про закінчення виконавчого провадження №38712198 з дотриманням вимог ч.1, ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» щодо необхідності зняття арешту, накладеного на майно боржника, та скасовування інших вжитих заходів примусового виконання рішення, зокрема - обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Скаргу в частині вимоги про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Франківського ВДВС Львівського міського управління юстиції Харко Марії Михайлівни від 30.11.2015р. про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: