У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 травня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») та ОСОБА_5 укладено два кредитні договори з обслуговування кредитної картки, страхуванням життя, майна та/або подовженої гарантії позичальника: № 1123/2034SFPRP7, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 3 684 грн 56 коп. зі сплатою відсотків 0,0001% річних з кінцевою датою погашення 23 листопада 2013 року, та № 1121/2034SFPRP7, відповідно до умов якого ОСОБА_5 надано кредит у розмірі 3 672 грн 28 коп. зі сплатою відсотків 0,0001% річних з кінцевою датою погашення 23 листопада 2013 року.

Проте, умови кредитних договорів позичальник належним чином не виконував, у зв'язку з чим, станом на 25 вересня 2012 року утворилась заборгованість: за договором № 1123/2034SFPRP7 в загальному розмірі 3 068 грн 02 коп., з яких: 2 331 грн 56 коп. - тіло кредиту; 444 грн - проценти; 292 грн 46 коп. - пеня, за договором № 1121/2034SFPRP7 в загальному розмірі 3 038 грн 69 коп., з яких: 2 319 грн. 28 коп. - тіло кредиту; 440 грн - проценти; 279 грн 41 коп. - пеня.

Згідно з договором від 26 вересня 2012 року право вимоги ПАТ «Платинум Банк» щодо заборгованості за вказаними договорами було відступлене на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Бізнесфінанс» (далі - ТОВ «ФК «Бізнесфінанс»).

08 жовтня 2012 року між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 2, за яким позивач набув право вимоги за казаними кредитними договорами.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_5 на свою користь заборгованість за кредитними договорами з обслуговування кредитної картки, страхуванням життя, майна та/або подовженої гарантії позичальника у загальному розмірі 6 106 грн 71 коп.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2015 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму в розмірі 6 106,71 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив того, що додатки до договору факторингу № 2, а саме - Реєстр боржників та акт прийому-передачі права вимоги за кредитними договорами з обслуговування кредитної картки, страхуванням життя, майна та/або подовженої гарантії позичальника, а також договір про відступлення права вимоги, укладений між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ «ФК «Бізнесфінанс», позивачем не надані.

Також суд зазначив, що відповідачем надано дві квитанції від 09 квітня 2012 року на загальну суму 2 200 грн, проте вказана сума не врахована позивачем при визначенні розрахунку загальної заборгованості.

Скасовуючи рішення районного суду та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд зазначив, що про відступлення ПАТ «Платинум Банк», та в подальшому про укладення договору факторингу між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та позивачем, відповідач повідомлявся належним чином.

При цьому, факт наявності заборгованості в загальному розмірі підтверджується реєстрами заборгованостей та актами прийому-передачі документації, а доказів її погашення відповідачем не надано.

Проте колегія суддів суду касаційної інстанції не може повністю погодитися з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Судом встановлено, що 23 травня 2011 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_5 укладено два кредитні договори з обслуговування кредитної картки, страхуванням життя, майна та/або подовженої гарантії позичальника: № 1123/2034SFPRP7, відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 3 684 грн 56 коп. зі сплатою відсотків 0,0001% річних з кінцевою датою погашення 23 листопада 2013 року, та № 1121/2034SFPRP7, відповідно до умов якого ОСОБА_5 надано кредит у розмірі 3 672 грн 28 коп. зі сплатою відсотків 0,0001% річних з кінцевою датою погашення 23 листопада 2013 року.

Згідно з договором від 26 вересня 2012 року право вимоги ПАТ «Платинум Банк» щодо заборгованості за вказаними договорами відступлене на користь ТОВ «ФК «Бізнесфінанс».

08 жовтня 2012 року між ТОВ «ФК «Бізнесфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 2, за яким позивач набув право вимоги за казаними кредитними договорами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з розрахунками заборгованості, наданого позивачем, станом на 25 вересня 2012 року заборгованість ОСОБА_5 за договором № 1123/2034SFPRP7 складає 3 068 грн 02 коп., та за договором № 1121/2034SFPRP7 - 3 038 грн 69 коп.

З наданих ОСОБА_5 копій квитанцій вбачається, що останній 09 квітня 2012 року вніс грошові кошти на погашення кредитної заборгованості за двома кредитними договорами від 23 травня 2011 року у сумі по 1 100 грн, тобто на загальну суму 2 200 грн.

Разом з тим, у розрахунках заборгованості та у оскаржуваному рішенні суду зазначені платежі не відображені.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи даний спір про стягнення заборгованості за кредитними договорами, відповідних висновків не навели, жодних розрахунків не зазначили.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій не містять обґрунтувань щодо розміру заборгованості та оцінки правильності та об'єктивності розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України суди належним чином не встановили розмір заборгованості за кредитними договорами, не перевірили доводи відповідача про те, що ним 09 квітня 2012 року було сплачено 2 200 грн на погашення боргу за кредитними договорами від 23 травня 2011 року згідно з квитанціями, копії яких містять в матеріалах справи (а. с. 145). При цьому, апеляційним судом були задоволені вимоги банку в сумі, зазначеній в позові та розрахунку заборгованості станом на 25 вересня 2012 року, зазначений розрахунок заборгованості не змінювався. Отже суд не дав оцінки підстав неврахування погашених сум, формально взявши за основу наданий позивачем розрахунок заборгованості та не звернув уваги, що ці платежі впливають на визначення розміру заборгованості, а у разі прострочення - на розмір нарахованих відсотків та неустойки.

У зв'язку із наведеним рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 10 червня 2015 року, рішення апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська