РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

29.02.2016 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді: Мартьянової С.М.

при секретарі: Турчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Міський комерційний ОСОБА_2» про стягнення суми вкладу, несплачених процентів та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Міський комерційний ОСОБА_2» заборгованість в розмірі 9307, 21 (девять тисяч триста сім євро 21 євроцент) євро та моральну шкоду в розмірі 5000, 00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 12.09.2013 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір банківського вкладу №2630/72/131458 (з виплатою відсотків щомісячно). Згідно умов договору, за якими позивач (вкладник за договором) передав відповідачу (банку) грошові кошти на строковий депозитний рахунок 9 000 (девять тисяч) євро строком на 385 (триста вісімдесят пять) календарних днів із процентною ставкою (річними) 9,2%. У звязку з закінченням строку дії договору, позивачем 02.10.2014 року було скеровано на імя директора відділення Львівської ОД ПАТ «Міський комерційний банк» та 08.10.2014 року на імя в.о. Голови Правління ПАТ «Міський комерційний банк» заяву (вимогу) про повернення суми депозиту, а також нарахованих, але не виплачених відсотків у сумі 307, 21 євро, у звязку із закінченням дії договору банківського вкладу. Вказані заяви залишились без розгляду. 08.10.2014 року та 09.10.2014 року позивачем подано повторну заяву про повернення депозитних коштів із відсотками, які також залишились без належного реагування. З виникненням заборгованості позивач неодноразово повідомляв відповідача про факт виникнення заборгованості та її розмір, відповідач, всупереч умовам договору, зобовязання не виконує. Крім того, позивач просить стягнути в її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. (пять тисяч грн.) мотивуючи постійним знервованим та пригніченим станом, які завдали їй значних душевних та моральних страждань, викликаних на думку позивача, у звязку із неповерненням вкладу Договору банківського вкладу №2630/72/131458 та систематичним порушенням відповідачем зобовязань. Позивач просить суд позов задовольнити та згідно заяви про збільшення суми позову просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість в розмірі 9000, 00 євро, а також 814, 85 євро та моральну шкоду в розмірі 5000, 00 грн.

Позивач в судове засідання не зявилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, однак надіслав до суду письмове заперечення проти позову, в якому покликається на те, що банк обслуговував рахунок позивача укладений в доларах США, відповідно до умов Договору та Правил банківського вкладу. На даний час відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський ОСОБА_2», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський ОСОБА_2» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Позивачеві будуть повернуті Фондом гарантування вкладів фізичних осіб грошові кошти в граничних розмірах відшкодування, в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Просить відмовити в позові за безпідставністю та необгрунтованістю позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Тому, суд вважає за можливе справу слухати у його відсутності, згідно ст.224 ЦПК України, з постановленням заочного рішення.

Згідно ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12.09.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Міський комерційний банк» укладено договір банківського вкладу №2630/72/131458 (з виплатою відсотків щомісячно). Згідно умов договору, за якими вкладник за договором передав банку грошові кошти на строковий депозитний рахунок 9 000, 00 євро строком на 385 (триста вісімдесят пять) календарних днів із процентною ставкою (річними) 9,2%.

Відтак, у звязку з закінченням строку дії договору, позивачем 02.10.2014 року було скеровано на імя директора відділення Львівської ОД ПАТ «Міський комерційний банк» та 08.10.2014 року на імя в.о.Голови Правління ПАТ «Міський комерційний банк» заяву (вимогу) про повернення суми депозиту, а також нарахованих, але не виплачених відсотків у сумі 307, 21 євро, у звязку із закінченням дії договору банківського вкладу. Вказані заяви залишились без розгляду.

Крім того, 08.10.2014 року та 09.10.2014 року позивачем подано повторну заяву про повернення депозитних коштів із відсотками, які також залишились без належного реагування.

Згідно із п. 1.7 Договору банківського вкладу № 2630/72/131458, повернення вкладу та нарахованих процентів вкладнику здійснюється банком шляхом видачі коштів готівкою через касу банку або шляхом безготівкового перерахування на власний поточний рахунок вкладника.

У відповідності до п. 4.3.2. договору банківського вкладу № 2630/72/131458, ОСОБА_2 зобов'язується на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені договором.

Слід зазначити, що в порушення п. 2.2. Договору банківського вкладу № 2630/72/131458, банк не в повній мірі та несвоєчасно здійснював сплату процентів по депозиту, у зв'язку з чим на момент припинення даного договору утворилась заборгованість на суму невиплачених процентів в розмірі 307,21 Євро. Таким чином, заборгованість Банку становить 9000 Євро - основний платіж та 814,85 Євро - відсотки по договору.

Як визначено у ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Згідно ч. 5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Стаття 47 цього Закону визначає операції банків по залученню у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до п. 1. розділу 1 договору банківського вкладу № 2630/72/131458 від 12.09.2013 року вбачається, що дата вимоги вкладником вкладу є 02.10.2014 року. Станом на момент розгляду справи, судом встановлено, що строк дії договору банківського вкладу закінчився.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року № 187 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Міський ОСОБА_2», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Міський ОСОБА_2» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Позивачеві будуть повернуті Фондом гарантування вкладів фізичних осіб грошові кошти в граничних розмірах відшкодування, в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивачем та його представником не надано суду доказів того, що позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення йому невиплачених коштів, а також не надано доказів того, які суми за банківським вкладом були виплачені позивачеві.

Згідно положень ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до п. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед кредиторами.

Положеннями ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до пунктів 5, 9 Розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в редакції із змінами від 27.02.2009 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відтак, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення, оскільки не знайшла свого підтвердження матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.1058 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Міський комерційний ОСОБА_2» про стягнення суми вкладу, несплачених процентів та моральної шкоди відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Мартьянова С.М.