У х в а л а

17 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П., Романюка Я.М.,
розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Ідея банк» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея банк» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант плюс» про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 13 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 липня 2015 року, позовну заяву ПАТ «Ідея банк» про стягнення заборгованості частині вимог до ОСОБА_4 повернуто позивачу та відмовлено у відкритті провадження в частині вимог до ТОВ «Фінансова компанія «Гарант плюс». Роз'яснено право звернення до суду за місцем проживання відповідача - фізичної особи (ОСОБА_4.) за територіальною підсудністю, та до господарського суду в частині вимог до юридичної особи ТОВ «Фінансова компанія «Гарант плюс».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 листопада 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Ідея банк» відхилено, рішення першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві ПАТ «Ідея банк» порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції з передбачених пунктами 1, 2 та 4 частини 1 статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах частини 1 статті 554 ЦК України, статей 15, 16, 118 ЦПК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ПАТ «Ідея банк» посилається на постанову Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 та 24 червня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1, 2 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ТОВ «Ідея Банк» до ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» про стягнення боргу з огляду на те, що ці вимоги підлягають розгляду у порядку господарського судочинства та повертаючи позовну заяву в частині вимог до ОСОБА_4, виходив із того, що позовна заява подана з порушеннями правил підсудності, оскільки цей позов належить розглядати за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Дані висновки суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України висловлена в постанові від 1 липня 2015 року (№6-745цс15).

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 та 24 червня 2015 року суд касаційної інстанції керувався тим, що вимоги до боржника та поручителів взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Висновок суду, в справі про перегляд якої подано заяву, не суперечить висновку про солідарну відповідальність боржника та декількох поручителів, викладеному в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального та процесуального права, а також не свідчать про невідповідність рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом публічного акціонерного товариства «Ідея банк» до ОСОБА_4, товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант плюс» про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
Н.П. Лященко
Я.М. Романюк