АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Ключник А.С.
Справа №759/5782/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Слободянюк С.В., Желепи О.В.,

за участю секретаря Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація про витребування майна із чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А

У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила витребувати від ОСОБА_2 на її користь належні їй речі: металопластикові вікна, балкон з металопластиковою конструкцією, акрилову ванну «Роза», унітаз, двері металеві вхідні, двері міжкімнатні, лічильники гарячої та холодної води, домофон, жалюзі, два карниза триметрові та стягнути з відповідача 5 тис. грн.. моральної шкоди та 3 тис. грн. витрат на правову допомогу.

В мотивування вимог посилалася на те, що позивач проживала в квартирі АДРЕСА_1. Зазначена квартира перебувала у її приватній власності на підставі приватизації даного об'єкта нерухомості. Починаючи із 2007 року позивач поступово робила ремонт та облаштовувала вищезгадану квартиру, встановила металопластикові вікна, засклила балкон, поміняла всі двері в тому числі і вхідні, замінила сантехніку, встановила лічильники гарячої та холодної води, облицювала ванну кімнату плиткою. Загалом в квартирі було зроблено ремонт на загальну суму 40 000,00 грн.

У 2014 році Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація позивачу запропонувала двокімнатну квартиру, при умові, що квартиру АДРЕСА_1 вона віддасть у фонд ліквідаторів ЧАЕС. На дану умову позивач погодилася та дізналась, що в ї квартиру буде заселятись ОСОБА_2. При зустрічі із відповідачем вона запропонувала останньому сплатити їй частково кошти за ремонт та облаштування квартири, загалом на 25 500,00 грн. На дану пропозицію ОСОБА_2 погодився, проте послався на брак коштів та запропонував почекати півроку. Разом з тим, на даний час відповідач не провів розрахунку з позивачем, від зустрічей ухиляється та не бажає повернути позивачу потрачені кошти на ремонт.

Таким чином, вважає, що відповідач незаконно заволодів її майном, чим завдав її моральної шкоди, яку вона оцінює у 5 тис. грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки не відповідають обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам.

Вказує, що предметом спору є майно, яке знаходиться в її колишній квартирі та є їй приватною власністю, а не квартира.

Зазначила, що вона не передавала квартири, а лише погодилась на розприватизацію та звільнила її від своєї присутності при цьому в квартирі залишились її речі, які є її приватною власністю, що засвідчує Акт про наявність речей при звільнення квартири, а також квитанції та договори про придбання та встановлення зазначених речей.

Суд помилково вважав, що вона добровільно передала квартиру разом із речами, які є її приватною власність. В матеріалах справи немає жодних доказів, які б підтвердили позицію суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з його безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримав житло відповідно до ордеру №429 від 15.10.2014 року на право зайняття службового житлового приміщення виданого Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97‒ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним (частина друга статті 16 ЦК України).

За змістом частин другої та третьої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої ‒ п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Цивільним кодексом України передбачено засади захисту права власності. Зокрема, ст. 387 ЦК України власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України , якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

При цьому за змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

За змістом зазначених правових норм та відповідно до вимог ст. ст. 214, 307, 316 ЦПК України суд повинен встановити: чи вибуло майно з володіння власника або володіння особи, якій воно було передане власником у користування, у силу зазначених обставин, а також чи придбав набувач це майно за відплатним договором і чи не знав та не міг знати він про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати.

Разом з тим, квартира АДРЕСА_1 та металопластикові вікна, балкон з металопластиковою конструкцією, акрилова ванна «Роза», унітаз, двері металеві вхідні, двері міжкімнатні, лічильники гарячої та холодної води, домофон, жалюзі, два карниза трьох метрові не вибули з володіння поза волею ОСОБА_1, оскільки вона добровільно передала квартиру Святошинській РДА та жодним чином не обумовлювала питання придбаних нею речей для облаштування квартири.

Таким чином, вірним є висновок суду про відсутність факту незаконного заволодіння відповідачем речами позивача.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року в справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді