Справа № 750/5086/16-ц Провадження № 22-ц/795/2031/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Литвиненко І. В. Доповідач - Боброва І. О.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБОБРОВОЇ І.О.,
суддів:МАМОНОВОЇ О.Є., ШИТЧЕНКО Н.В.,
при секретарі:ЗІНЬКОВЕЦЬ О.О.,
за участю:представника позивача ОСОБА_1 адвоката Акуленка В.М., представника відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи Гриценка В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

- третя особа Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернігова,

в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що рішення суду не відповідає вимогам чинного законодавства, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, суд не звернув увагу та не дослідив той факт, що порядок зняття з квартирного обліку військовослужбовців визначено виключно вимогами п.2.18, а не п.1.3 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України від 19.06.2014 № 401. Крім того зазначеною Інструкцією не визначені наслідки штучного погіршення для перебування на квартирному обліку військовослужбовців. Апелянт також вказує, що він не приховував факт погіршення ним житлових умов. Рішення про зарахування його на квартирний облік з 24.11.2015 в загальній черзі, а також у списках осіб, які користуються правом першочергового отримання житла з 24.11.2015 зі складом сім`ї одна особа, було прийнято житловою комісією в/ч А 1710 з урахуванням вимог ст.35 ЖК України. Крім того, на думку апелянта, суд протиправно керувався нормативно-правовим актом, який посідає сьоме місце у правовій системі України залежно від їх юридичної сили, не дивлячись на те, що він не відповідає Постанові Кабінету Міністрів України та Закону України, а отже і ч.2 ст.8 Конституції України. Оскаржуваним рішенням, на думку апелянта, також порушені його права, гарантовані ст.8 Конвенції.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити.

Представник відповідача та представник третьої особи послалися на безпідставність апеляційної скарги, просили в її задоволенні відмовити, надавши відповідні пояснення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

По справі судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою № 8/139 від 23.11.2015 (а.с.12).

Згідно із рапортом від 24.11.2015 ОСОБА_1 просив зарахувати його на облік для поліпшення житлових умов та включити в списки на першочергове отримання жилого приміщення як учасника бойових дій.

В цьому рапорті ОСОБА_1 повідомляв про те, що участі у приватизації не приймав (а.с.9).

Проте ця інформація не відповідає дійсності, оскільки судом встановлено, що 10 травня 2000 року позивачу видавався ордер № 129 серії Д на однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 Дана квартира відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.03.2003, виданого виконавчим комітетом Деснянської районної ради та розпорядженням органу приватизації № 296 від 19.03.03 була приватизована позивачем та членами його сім`ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частинах (а.с.71). В подальшому 22.04.2003 дана квартира була відчужена і придбана квартира АДРЕСА_2 (а.с. 44-45).

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12.10.2010 у справі за позовом ОСОБА_3 вирішено питання про поділ спільного майна подружжя. Виділено ОСОБА_3 в натурі у власність квартиру під АДРЕСА_2 (а.с. 44-45).

На підставі рапорту ОСОБА_1 від 24.11.2015 та відповідно до протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №29 від 24 листопада 2015 року позивача було зараховано на квартирний облік з 24.11.2015 в загальній черзі, а також у списках осіб, які користуються правом першочергового отримання житла з 24.11.2015 зі складом сім`ї 1 особа (а.с. 5).

Протоколом № 9 від 04 квітня 2016 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , позивача було знято з квартирного обліку та виключено із списків на першочергове отримання жилих приміщень (а.с.6). Підставою для зняття з квартирного обліку став розгляд листа начальника КЕВ м.Чернігова від 30.03.2016 №829 (а.с.4), зміст якого зводився до того, що пунктом 1.3 Змін до «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей житловими приміщеннями», затверджених наказом Міністра оборони України від 19.06.2014 №401, передбачено, що жилі приміщення для постійного проживання надаються військовослужбовцям один раз протягом усього часу проходження військової служби, а підполковнику ОСОБА_1 в травні 2000 року вже виділялась постійна квартира за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має права на перебування на квартирному обліку та забезпечення житловим приміщенням за рахунок фондів Міністерства Оборони України. Крім того, суд вказав, що єдиною метою постановлення на квартирний облік є забезпечення жилим приміщенням осіб, що потребують поліпшення житлових умов, а тому твердження позивача про те, що знаходитись на квартирному обліку він може, хоча при цьому може і не мати права на забезпечення житловою площею є довільним тлумаченням правових норм. Судом також враховано, що позивач при постановленні на квартирний облік не повідомив про те, що він використав право на безоплатну приватизацію, вже був забезпечений жилим приміщенням за рахунок фондів Міністерства оборони, а отже його перебування на квартирному обліку повторно, суперечить п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд виходячи з наступного.

Згідно із статтею 31 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР.

Відповідно до п. 1 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. N 470, ці правила регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання. Громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті.

Пунктом 37 зазначених Правил встановлено, що жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на квартирному обліку, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР ( 5464-10 ), цими Правилами та іншими актами законодавства Української РСР, а також випадків надання жилих приміщень за рішенням Ради Міністрів СРСР і Ради Міністрів УРСР.

Згідно із п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання. Такі жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями регулюється, окрім іншого, постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 «Про затвердження Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями». Відповідно до п.3 даної постанови, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Відповідно до п. 2.18 Наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 року № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі:

поліпшення житлових умов у випадках, передбачених законодавством, за місцем перебування на квартирному обліку, унаслідок чого зникла потреба в наданні жилого приміщення;

отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання;

переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт;

звільнення з військової служби за підставами, не зазначеними в абзаці першому пункту 2.16 цього розділу;

подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік або неправомірних дій посадових (відповідальних) осіб при вирішенні питання про прийняття на квартирний облік;

звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 1 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.17 цього розділу);

обрання для постійного місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку;

в інших випадках, передбачених законодавством.

Військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, виключаються зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, у разі якщо вони були необґрунтовано включені до цих списків або втратили право на отримання жилого приміщення в пільговому порядку.

Рішення про зняття з обліку та виключення зі списків осіб, що мають право першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, приймається житловою комісією військової частини, яка зарахувала військовослужбовця на облік, або її правонаступником.

З огляду на те, що позивач вже отримував житло як військовослужбовець, а при постановці на квартирний облік в 2015 році не вказав в рапорті інформацію щодо використання ним права на безоплатну приватизацію житлова комісія в/ч НОМЕР_1 в межах свої повноважень прийняла вірне рішення про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку та виключення його зі списків на першочергове отримання житлового приміщення.

Посилання апелянта на неправомірне застосування комісією п. 1.3 замість п. 2.18 Наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 є безґрунтовним, оскільки наданий позивачем витяг з протоколу по першому питанню містить промову (зміст виступу) голови житлової комісії, який дійсно посилався на п. 1.3 Наказу № 737, проте сам витяг з протоколу №9 не містить посилання житлової комісії саме на цей пункт при прийнятті вказаного вище рішення.

Як вказувалося вище, відповідно до п. 1.3 та п. 2.18 розділу ІІ Наказу Міністерства оборони України від 30.11.2011 року № 737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», військовослужбовці забезпечуються жилими приміщеннями шляхом надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення. Військовослужбовці знімаються з обліку у разі отримання за рахунок житлових фондів МО України жилого приміщення для постійного проживання чи подання відомостей, що не відповідають дійсності. І хоча ст. 35 ЖК УРСР та п. 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 N 470 передбачено, що громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), квартири, тощо, не беруться на квартирний облік протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов, то дані правові норми повинні застосовуватись з урахуванням особливостей, встановлених п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та з урахуванням того, що ця правова норма є спеціальною та прийнятою пізніше ніж ЖК УРСР.

Вказане спростовує доводи апелянта з цього приводу, а його посилання на порушення його прав гарантованих Конституцією України та ст.8 Конвенції є безгрунтовними.

За таких обставин, з врахуванням аналізу зазначених вище правових норм, які регулюють спірне питання, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Розглядаючи справу відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, тобто в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що доводи викладені в апеляційній скарзі обґрунтованості судових висновків не спростовують, тому підстави для її задоволення відсутні.

Судове рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: