АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/3791/16 Головуючий у 1 інстанції -Катющенко В.П.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Побірченко Т.І., Барановської Л.В.

при секретарі - Бугаю О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» (далі - ДП «УФІЯ») і, з урахуванням уточнень до позову, просив винести рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4.480 грн. за період затримки повного розрахунку з 29.07.2015 року по 5.09.2015 року. Свої вимоги обґрунтував тим, що на день його звільнення з роботи 28.07.2015 року йому підприємством не було виплачено заробітну плату за липень 2015 року та компенсацію за невикористану відпустку /а.с.1-4, 22-23/.

Зазначив також, що 8.09.2015 року йому було зараховано на зарплатну картку 4.830 грн.07 коп., що на думку скаржника, ймовірно, склало невиплачену заробітну плату на день звільнення за липень 2015 року, але при цьому, підприємство йому не надало будь-яких розрахунків суми виплат при звільненні, у тому числі нарахованої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 22 грудня 2015 року позов задоволено /а.с.54-55/.

Судовим рішенням стягнуто з ДП «УФІЯ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 4.480 грн.

Вирішене питання про розподіл судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі ДП «УФІЯ», не погоджуючись з судовим рішенням, просить скасувати рішення, як постановлене на неповно з"ясованих обставинах з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі /а.с.61-63,81-92/.

Не заперечуючи того, що станом на 5.09.2015 року, тобто, на дату, по яку позивач просить стягнути середній заробіток, заборгованість підприємства перед позивачем мала місце, однак просить скасувати рішення та відмовити у позові, оскільки фінансові труднощі підприємства, які викликали затримку виплати заробітної плати працівникам, виникла з вини самого ОСОБА_1, який з березня 2010 року по березень 2015 року очолював ДП»УФІЯ», а до 1.07.2015 року був виконуючим обов»язки директора цього підприємства.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як слідує з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з березня 2010 року працював директором ДП»УФІЯ», а з 11.03.2015 року, відповідно до наказу №25-П по підприємству, він призначений на посаду заступника директора з якості і з 28.07.2015 року його звільнено з указаної посади, відповідно до наказу №75- від 28.07.2015 року за п.4 ст.40 КЗпП (прогул).

Указаний факт роботи позивача в зазначений період в Будівельному управлінні Державного управління справами на посаді начальника відділу кадрів сторонами не заперечується.

Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

А, згідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Встановлено, що в день звільнення позивача з роботи, тобто, 28.07.2015 року, позивач перебував на робочому місці, однак, з вини роботодавця йому не була виплачена нарахована заробітна плата за липень 2015 року.

Указані обставини не заперечуються представником відповідача.

Між тим, встановлено, що заборгована заробітна плата за липень 2015 року у сумі 4.830 грн.07 коп. позивачу була зарахована на картковий рахунок 5.09.2015 року та виплачена 8.09.2015 року, тобто, з затримкою на 28 робочих дні, що не заперечується сторонами.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, зробленої за результатами розгляду справи за №6-144ц13 слідує, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 Кодексу законів про працю України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що розрахункові кошти позивачу в день його звільнення з роботи, 28.07.2015року, не пропонувались до видачі, а тому вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задоволені судом обгрунтовано.

Розрахунок середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні позивача з роботи у розмірі 4.480 грн. виконаний правильно, з дотриманням положень постанови КМ України №100 від 8 лютого 1995року „Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати".

При цьому, суд виходив з розміру середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 160 грн. та 28 робочих дні затримки виплати - з 29.07.2015 року по 05.09.2015 року.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів розглядає як безпідставні доводи скаржника в тій частині, що, в затримці виплати заробітної плати винен сам позивач оскільки він тривалий час очолював підприємство, яке доведене до скрутного фінансового стану.

Отже, рішення судом першої інстанції постановлене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Український фармацевтичний інститут якості» відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді