Справа № 362/5972/15-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/1586/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 11.05.2016
УХВАЛА

Іменем України

11 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Приходька К.П., Верланова С.М.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки та на 1/2 частину прибудови до будинку,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року позивач пред»явив в суді названий позов посилаючись на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачкою ними без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування до житлового будинку, що є спільною сумісною власністю, було зроблено прибудову, яку відповідачка оформила на себе. Крім того, остання в 2010 році приватизувала без відома позивача земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку розташовану по вул. Антонія і Феодосія, 29/1 в м. Василькові Київської області, чим порушила права позивача на отримання у власність частини цієї земельної ділянки.

Просив суд визнати земельну ділянку кадастровий номер :03:038:0028 площею 0,0314 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в м. Василькові по вул. Антонія і Феодосія, № 29 кв. 1 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 її частину, а також визнати прибудову до квартири № 1 в житловому будинку № 29 по вул. Антонія і Феодосія в м. Василькові Київської області, як обєкт закінченого будівництва та новостворене майно і визнати її спільною сумісною власністю та визначити за ним право власності на 1/2 її частину.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає про те, що відсутність відповідача у судовому засіданні не надало суду можливості повно і всебічно встановити обставини, що мають значення для справи. Суд не дав оцінки тій обставині, що рішення Васильківської міської ради від 22.10.2010 року щодо передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, приймалось на підставі документів про право власності останньої на квартиру в цілому, хоча на той час в суді вже розглядався спір про поділ квартири між сторонами.

Вважає неправильним висновок суду про те, що оскільки квартира розташована на земельній ділянці площею 581 кв.м., а відповідач приватизувала земельну ділянку площею 314 кв.м., то право позивача на отримання у власність земельної ділянки для обслуговування належної йому ? частини квартири не є порушеним. При цьому позивач не погоджується із судом в тому, що для встановлення обставин щодо того, чи приватизувала земельну ділянку відповідач всю земельну ділянку, на які розташована квартира і яка необхідна для її обслуговування , чи лише її частину необхідно було призначати експертизу.

В доводах скарги зазначав, що він не заперечує в частині відмови суду у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ? частину прибудови до будинку, однак при цьому позивач просив скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу, але уточнила, що рішення суду в частині відмови у визнанні права власності на прибудову до будинку не оскаржує. Просить скасувати рішення суду лише в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2011 року у справі № 2-190/2011 року розділено спільне сумісне майно подружжя і визнано за кожним із сторін право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 і Феодосія м. Василькова Київської області (далі-рішення) (а.с. 6-10).

Крім того, рішенням встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі починаючи з 11 вересня 2000 року, що був розірваний рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області № 2-1006/10 від 14 квітня 2010 року. Під час проживання у спірній квартирі сторонами у справі до квартири зроблено різні добудови без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування (а.с. 8).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 30910675 від 09 серпня 2011 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на 1/2 частину квартири, двокімнатної по вул. Антонія і Феодосія, 29/1 в м. Василькові Київської області, номер запису 7109 в книзі 25-113 (а.с. 11).

У відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № виданого 30 грудня 2010 року ОСОБА_3 на підставі рішення Васильківської міської ради № 07.47. 56 сесії 5 скликання від 22 жовтня 2010 року є власником земельної ділянки площею 0,0314 га розташованої по вул. Антонія і Феодосія, 29/1 в м. Василькові Київської області, кадастровий номер :03:038:0028 (а.с. 22).

З огляду технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_3, що виготовлена з дотриманням всіх норм, вбачається, що 12 вересня 1978 року виконавчим комітетом Васильківської міської ради депутатів трудящих прийнято рішення № 247 про результати обміру земель забудованих кварталів, за яким вирішено зареєструвати за землекористувачами по вул. Трудова, 29 за домоуправлінням № 1 площа землі по фактичному обміру 581 кв.м., зареєструвати за землекористувачами - 581 кв.м. (а.с. 65-81, 72).

Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 28 березня 2007 року приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округа Київської області, зареєстрований в реєстрі за № 345, не містить посилань на правовий статус земельної ділянки та її площу. Клопотання про проведення експертизи позивачем заявлено не було, інших належних доказів, щоб свідчили про реальну загальну площу спірної землі останній суду не надав (а.с.14). Тобто, ОСОБА_3 набула право на спірну земельну ділянку 30 грудня 2010 року після розірвання з позивачем шлюбу, шляхом передачі її у власність в порядку безоплатної приватизації відповідно до вимог ст. ст. 116, 118, 121 ЗК України у розмірі, що відповідає 1/2 частини від загальної площі земельної ділянки розташованої під будинком № 29 квартира № 1 по вул. Антонія і Феодосія в м. Василькові Київської області.

Як вбачається з реєстраційної справи № 15755273, інвентарний № 3435, на домоволодіння № 29 квартиру № 1 по вул. Антонія і Феодосія в м. Василькові Київської області, власники ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 21 жовтня 2011 року Інспекцією Державного архітектурно будівельного контролю в Київській області зареєстровано Декларацію про готовність до експлуатації квартири № 1 з прибудовою та підвалом до частини житлового будинку (а.с. 98, 101).

Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради від 28 лютого 2012 року № 56 та рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради від 19 квітня 2012 року № 175 про внесення змін до попереднього рішення, вирішено оформити права власності ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири з прибудовою та підвалом (а.с.99,100 ).

11 травня 2012 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, за яким останній на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири, двокімнатної, в домоволодінні № 29 квартира № 1 по вул. Антонія і Феодосія в м. Василькові Київської області (а.с. 102).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що земельна ділянка була отримана у власність відповідачем з дотриманням вимог земельного законодавства в той час, коли відповідач була одноосібним власником квартири, а тому земельна ділянка є її приватною власністю і на неї не розповсюджується інститут спільної сумісної власності подружжя. Позивач не довів в судовому засіданні, який розмір земельної ділянки фактично знаходиться біля будинку, а також того, що відповідач приватизувала всю земельну ділянку, яка необхідна для обслуговування житлового будинку, тим самим порушивши права позивача на отримання земельної ділянки у власність. Суд вважав, що оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім»я відповідача не оскаржений, підстав визнавати за позивачем право власності на ? частину земельної ділянки, яка належить відповідачу немає.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання права власності за позивачем на половину прибудови, суд першої інстанції виходив з того, що прибудова, яка була збудована сторонами під час шлюбу, не може бути об'єктом права приватної власності, оскільки вона є складовою частиною речі-садиби, в розумінні ст. 187 та ст. 381 ЦК України, а тому названий обєкт не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя окремо від всього домоволодіння.

Крім того, відповідачкою оформлено право власності саме на 1/2 частину прибудови, що відповідає її частці у спільному сумісному майні подружжя і жодним чином не порушує прав позивача.

За таких обставин суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання прибудови до квартири № 1 в житловому будинку № 29 по вул. Антонія і Феодосія в м. Василькові Київської області, як обєкт закінченого будівництва та новостворене майно, визнання її спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права власності на 1/2 її частину.

Судова колегія погоджується із таким висновком суду виходячи з такого.

Відповідно до ст. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

За змістом даної норми до спільного майна відноситься майно, яке придбано за спільні кошти і спільною працею подружжя.

Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 3емельного кодексу, 377 Цивільного кодексу".

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що земельна ділянка є приватною власністю відповідача і земельна ділянка могла бути виділена позивачу лише у разі виділення в користування конкретної частини будинку з метою обслуговування цієї частини будинку. Квартира між сторонами не поділена з виділенням конкретної частини кожному, позивач не надав суду доказів того, що відповідач приватизувала всю земельну ділянку, яка знаходиться біля будинку , тим самим позбавивши його права на отримання у власність земельної ділянки для обслуговування належної йому частини квартири.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Суд правильно зазначив, що не призначивши експертизу щодо визначення розміру земельної ділянки на якій розташована квартира, яка необхідна для її обслуговування, не можна визначити, чи порушене право позивача відповідачем внаслідок приватизації земельної ділянки площею 311 кв.м. Позивач не довів своїх позовних вимог в частині порушення відповідачем його прав на оформлення у власність частини квартири і частини земельної ділянки.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню,а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді