Справа № 372/3743/15-ц
№2-66/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року Обухівський районний суд

Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3, в якому просить стягнути з відповідача 717361 грн. 59 коп., заборгованості за кредитним договором, з яких 668 351 грн. 78 коп. сума заборгованості за кредитом, 49 009 грн. 81 коп. сума заборгованості за відсотками. Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги позивач зазначив, що 15.08.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 30 000, 00 доларів США. Згідно укладеного договору, відповідач взяв на себе зобовязання погасити зазначений кредит, та відсотки за користування кредитом у встановлені строки. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Банк діючи у відповідності до вимог ст.ст. 526,1054 ЦК України виконав свої зобовязання видавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 30 000, 00 доларів США. Відповідач отримавши кошти за даним договором кредиту свої зобовязання по своєчасному поверненню кредиту не виконує, порушуючи вимоги ст. 525, 526, 1054 ЦК України. Тому позивач просить у звязку з не виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, стягнути суму неповернутого кредиту, та понесені ним судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав вказаних в позовній заяві.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що на даний час заборгованість у відповідача перед позивачем за кредитним договором відсутня, порушення умов кредитного договору було усунуте, вимога позивача втратила чинність, та що на даний час на правовідносини які виникли між сторонами поширюються положення ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне.

У відповідності зі ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свої зобов'язання, а кредитор прийняти виконання зобов'язань. У відповідності зі ст. 530 ЦК України, зобов'язання має бути виконане у встановлений термін його виконання. У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його не виконання або неналежне виконання. У відповідності зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, в тому числі оплата неустойки та відшкодування збитків. Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з положеннями ч.2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином, згідно умов договору та вимог цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

15.08.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 2626/0808/88-017, згідно з умовами якого банк надав, а ОСОБА_3 отримав кредитні кошти у розмірі 30 000, 00 доларів США з розрахунку 12,5% річних за користування кредитом на строк з 15.08.2008 року до 14.08.2031 року.

Відповідач як позичальник за даним договором взяв на себе зобовязання повернути кредит та відсотки за користування кредитом. Одночасно з цим відповідач брав на себе зобовязання своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом, та повертати сам кредит.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорам, зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 25.05.2012 року за № 1306,1307. Таким чином, керуючись договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обовязків нового кредитора.

27.08.2015 року ПАТ «Дельта Банк» направив ОСОБА_3 досудову вимогу з вимогою сплатити прострочену (поточну) заборгованість станом на 28.07.2015 року в сумі 32 515,3 доларів США.

Суд вважає обґрунтованим позов Публічного акціонерного товариства Дельта Банк, оскільки даний позов відповідає вимогам ст. 1054 ЦК України .

Факт укладення договору кредиту, та отриманням відповідачем кредиту підтверджується самим кредитним договором № 2626/0808/88-017 від 15.08.2008 року, який укладений відповідно до ст. 1055 ЦК України.

Факт не виконання відповідачем своїх зобовязань у повному обсягу, а саме не повернення заборгованості по кредиту в сумі 717361 грн. 59 коп., підтверджується наданим представником позивача розрахунком.

Тому суд вважає, вимоги позивача доведеними і такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача повинно бути стягнуто суму заборгованості за кредитним договором в сумі 717361 грн. 59 коп., оскільки договір до цього часу не розірваний і позивачем правомірно нараховано відсотки.

Відповідно до п. 22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на час звернення позивача з позовом до суду, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звільнялася від сплати судового збору у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Що стосується заперечень представника відповідача, то суд вважає їх необґрунтованими, та безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі зобов'язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як на заперечення проти позову.

В порушення положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано суду належних доказів того, що він своєчасно сплачував позивачу кредит, та що на даний час заборгованість у відповідача перед позивачем за кредитним договором відсутня, посилання представника відповідача що вимога позивача втратила чинність, та що на правовідносини які виникли між сторонами поширюються дія мораторію не ґрунтуються на вимогах законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,15,59,60,209,212-215,218,292,294 ЦПК України. ст.ст. 611, 613, 615, 1054, 1055 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - 717361 грн. 59 коп., заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :