АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3613/2016 Головуючий у суді першої інстанції Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції Оніщук М.І.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Крижанівська Г.В.,

секретар Троц В.О.,

за участю:

представника позивача Соковець І.О.,

представника відповідача

ПрАТ «Телеканал «Інтер» Боін К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом Державного підприємства «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» до Приватного акціонерного товариства «ТЕЛЕКАНАЛ «ІНТЕР», ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерактив Маркетинг» про захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ДП «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» звернулося до суду з позовом до ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ «ІНТЕР», ОСОБА_1 , ТОВ «Інтерактив Маркетинг», в якому, з урахуванням уточнень (а.с. 77-86) просило:

1. Визнати недостовірною інформацію відносно ДП «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ», яка була поширена автором сюжету та телеканалом Інтер в програмі новин «Подробиці» під час вечірнього ефіру новин о 22:00 від 24.04.2015, а також розміщену на сайті «podrobnosti.ua», а саме:

O на 23 хвилині 43 секунди трансляції Інформація 1: « … Скандал на 1,5 млрд. гривен: деньги от продажи изъятого топлива … исчезли … Кто пытается прибрать к рукам схемы окружения ОСОБА_2 и поделить нефтерынок? …»;

O на 24 хвилині 54 секунди Інформація 2: « … Бойцы с нашивками « ІНФОРМАЦІЯ_1 », якобы должны были охранять бензин, но вместо этого его сразу начали вывозить в неизвестном направлении. Через эти ворота завода бензовозы ездят днем и ночью. Вместо государства топливо отгружают частным фирмам …».

2. Зобов`язати ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ «ІНТЕР» протягом 5 днів з моменту набрання рішенням законної сили, у той самий спосіб, в якій ця інформація була поширена, а саме: шляхом оголошення на Телеканалі «Інтер» в програмі вечірніх новин, яка виходить в ефір о 20.00 аудіовізуального повідомлення про те, що розповсюджена журналістом телеканалу ОСОБА_3 та Телеканалом «Інтер» вищевказана інформація про діяльність ДП «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ», є неправдивою і непідтвердженою з одночасним оприлюдненням при цьому тексту, викладеному у резолютивній частині рішення суду, не допускаючи при цьому власних коментарів та/або редагувань.

3. Зобов`язати ТОВ «Інтерактив Маркетинг» протягом 5 днів з моменту набрання рішенням законної сили, у той самий спосіб, в якій ця інформація була поширена, а саме: шляхом оголошення оприлюднення на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » аудіовізуального повідомлення про те, що інформацію відносно ДП «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ», яка була поширена автором сюжету ОСОБА_3 та Телеканалом «Інтер» в програмі новин «Подробиці» під час вечірнього ефіру новин о 22.00 від 24.04.2015, є неправдивою і непідтвердженою з одночасним оприлюдненням при цьому тексту, викладеному у резолютивній частині рішення суду, не допускаючи при цьому власних коментарів та/або редагувань.

4. Заборонити ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ «ІНТЕР» та ТОВ «Інтерактив Маркетинг» розповсюджувати вказані відомості у подальшому як таких, що не відповідають дійсності, у будь-якій формі та в будь-який спосіб (у засобах масової інформації, книговиданні, друкованій, усній, електронній, аудіо-, відео-, інтернет-виданнях).

5. Стягнути солідарно з відповідачів на користь ДП «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» моральну шкоду у розмірі 1 218 грн. 00 коп.

6. Судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказувалось, що 24.04.2015 о 20.00 год. в програмі «Подробиці» кореспондент телеканалу Інтер ОСОБА_4 поширила неправдиву інформацію щодо позивача. Вказані висловлювання коментатора програми та відеоматеріал, на думку позивача, є неправдивими, образливими і такими, що порушують ділову репутацію, оскільки фактично позивача було звинувачено у вчиненні кримінальних правопорушень, а отже поширена інформаціє підлягає спростуванню. Крім цього, на думку позивача, поширенням такої інформації йому спричинено моральну шкоду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14.12.2015 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону. Вважає, що висновок суду про недоведеність позовних вимог безпідставним, адже позивачем надано суду докази поширення відповідачами недостовірної інформації. Крім цього, зазначає, що судом не розглянуто вимоги до ТОВ «Інтерактив Маркетинг».

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ «ІНТЕР» в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно є законним і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності цих осіб, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив недоведеності та безпідставності заявлених вимог.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись до суду з даним позовом вказував на те, що відповідачами 24.04.2015 на телеканалі Інтер в програмі новин «Подробиці» під час вечірнього ефіру новин о 22:00, а також на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » була поширена недостовірна інформація відносно ДП «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ», а саме:

O на 23 хвилині 43 секунди трансляції Інформація 1: « … Скандал на 1,5 млрд. гривен: деньги от продажи изъятого топлива … исчезли … Кто пытается прибрать к рукам схемы окружения ОСОБА_2 и поделить нефтерынок? …»;

O на 24 хвилині 54 секунди Інформація 2: « … Бойцы с нашивками « ІНФОРМАЦІЯ_1 », якобы должны были охранять бензин, но вместо этого его сразу начали вывозить в неизвестном направлении. Через эти ворота завода бензовозы ездят днем и ночью. Вместо государства топливо отгружают частным фирмам …».

В якості доказу розповсюдження позивачем надано CD-диск, що містить відео файл, отриманий з інтернет сторінки www.podrobnosti.ua.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання позивача на сторінку у мережі Інтернет не є належним та допустимим доказом розповсюдження інформації саме ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ «ІНТЕР», оскільки відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова) належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі «Інтернет» є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити у позовній заяві.

У своєму клопотанні про залучення до участі у справі ТОВ «Інтерактив Маркетинг» позивач зазначив, що останній є власником Інтернет-сайта « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». При цьому, в якості доказу поширення інформації, що розповсюджена на вказаному сайті, а також і в ефірі Телеканалу «Інтер», позивач вказав на те, що ТОВ «Інтерактив Маркетинг» «забезпечує представлення медіагрупи в Інтернеті, а також розвиває інформаційні онлайн-ресурси, що входять в склад медіагрупи».

Поняття «представлення медіагрупи (до складу якої входять різні телеканали) в Інтернеті» не є тотожним поняттям «дублювання ефіру» або «ретрансляція».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення» ретрансляція - це прийом і одночасна передача, незалежно від використаних технічних засобів, повних і незмінних телерадіопрограм або істотних частин таких програм, які транслюються мовником.

За таких обставин вимога позивача про спростування ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ «ІНТЕР» інформації, що розміщена на сайті «podrobnosti.ua», не може бути задоволена, оскільки наявність будь-якого аудіовізуального твору на сайті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » не підтверджує факту поширення того самого твору в ефірі телеканалу.

Також, позивачем не надано належних і допустимих доказів факту поширення ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ «ІНТЕР» недостовірної інформації відносно позивача.

Так, згідно вимог ст. 64 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» (надалі - Закон) громадянин або юридична особа мають право вимагати від телерадіоорганізації спростування поширених у її програмі чи передачі відомостей, які не відповідають дійсності та/або принижують честь і гідність особи. Заяву з вимогою спростування має бути подано до телерадіоорганізації у письмовій формі протягом 14 днів з дня поширення таких відомостей з письмовим повідомленням про це Національної ради. На вимогу заявника телерадіоорганізація зобов`язана надати йому можливість безкоштовного прослуховування (перегляду) відповідного фрагменту програми чи передачі або надати копію запису фрагменту з відповідною оплатою.

Відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 48 вказаного Закону усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку.

В матеріалах справи наявний лист ДП «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» від 29.04.2015, який адресований ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ «ІНТЕР» з вимогою надання копії запису передачі «Подробиці» від 24.042015, проте доказів направлення та одержання листа відповідачем, матеріали справи не містять (а.с. 40).

Разом з цим, зі змісту відповіді ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ «ІНТЕР» від 19.06.2015, вбачається, що лише 16.06.2015 на адресу ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ «ІНТЕР» надійшов цінний лист ДП «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» з запитом щодо змісту випуску програми «Подробности» за 24.04.2015.

ПрАТ «ТЕЛЕКАНАЛ «ІНТЕР» було відмовлено у надання запису програми у зв`язку зі спливом строку зберігання запису програми, визначеного чинним законодавством.

Відповідно до статей 57, 58, 60 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, додана до матеріалів справи копія запису на електронному носії CD-R відрізку телевізійного ефіру є неналежним та недопустимим доказом, оскільки отримана не у встановленому законом порядку, а отже не може бути підтвердженням факту поширення інформації та достовірності її змісту.

Крім вищеозначеного, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити наступне.

Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, роз`яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Під діловою репутацією юридичної особи розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Відповідно до статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканість її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Зі змісту інформації, яку позивач просить визнати недостовірною та спростувати, а саме: « … ОСОБА_5 на 1,5 млрд. гривен: деньги от продажи изъятого топлива … исчезли … Кто пытается прибрать к рукам схемы окружения ОСОБА_2 и поделить нефтерынок? …»; « … Бойцы с нашивками « ІНФОРМАЦІЯ_1 », якобы должны были охранять бензин, но вместо этого его сразу начали вывозить в неизвестном направлении. Через эти ворота завода бензовозы ездят днем и ночью. Вместо государства топливо отгружают частным фирмам …», не можливо зробити висновок про те, що вона поширена саме про позивача, що вона є недостовірною і такою, що порушує ділову репутацію юридичної особи, оскільки в ній не згадується назва позивача та вона висловлена у формі загальної критичної оцінки певних подій (без висвітлення фактичних даних), які не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати.

Як роз`яснив Пленум ВСУ у п. 19 постанови № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

У відповідності з вимогами Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (ст. 30 Закону).

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою ст. 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

При цьому, слід зауважити, що позивач звертаючись до відповідача з листом щодо надання копії запису програми, у цьому ж листі вказував на те що, оціночні судження, поширені телеканалом «Інтер» та автором програми ОСОБА_3 щодо діяльності менеджменту ДП «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» та схеми реалізації нафтопродуктів у вказаній передачі є однобокими та неконкретними і просив надати право на відповідь. Тобто, сам позивач вказав на те, що в програмі відносно нього були висловлені лише оціночні судження.

Поняття «оціночного судження» викладено в статті 47-1 Закону України «Про інформацію». Так, оціночним судженням є, за винятком образи чи наклепу, висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

З огляду на відсутність порушень прав позивача, у суду першої інстанції також були відсутні передбачені чинним законодавством підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача моральної шкоди.

Твердження позивача про те, що судом не розглянуто вимоги до ТОВ «Інтерактив Маркетинг», також є безпідставними, оскільки судом відмовлено в задоволенні заявлених позивачем вимог до всіх відповідачів, і, більш того, такі доводи не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі, про помилковість висновків суду та допущення порушень норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому, також слід зазначити, що викладені в апеляційній скарзі доводи позивача були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення суду не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом Державного підприємства «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» до Приватного акціонерного товариства «ТЕЛЕКАНАЛ «ІНТЕР», ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерактив Маркетинг» про захист ділової репутації та відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

Г.В. Крижанівська