Справа № 464/6882/14-ц
пр.№ 2/464/128/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2016 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

секретар Кріль Х.О.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення,

встановив:

Позивач ОСОБА_4 районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про виселення з кімнат № 520, 523, 524 будинку №2 на вул. Угорській у м. Львові без надання іншого житлового приміщення. Позов мотивовано тим, що вищевказаному будинку як гуртожитку в 2007 році надано статус житлового та передано у власність територіальної громади м. Львова. В ході обстеження будинку комісією ЛКП „Житловик-С встановлено, що у кімнатах № 520, 523, 524 проживає ОСОБА_2 та зареєстрований в цьому будинку з 1973 року, проте без окремої кімнати. Ордер на вселення відповідача в вищевказані кімнати в балансоутримувача будинку ЛКП „Житловик-С відсутній. Таким чином, ОСОБА_2 самоправно зайняв житлові приміщення та, незважаючи на неодноразові попередження, такі не звільняє. Крім цього, ОСОБА_2 як договірник ВО „Полярон отримав квартиру №35 на вул. Угорській, 19 у м. Львові, у зв'язку з чим повинен був звільнити попереднє житло.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала із підстав, що у такому викладені. Просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнали, дали пояснення, аналогічні за змістом викладеним у письмових запереченнях проти позову (Т.1 а.с. 250-254). Пояснили, що відповідач у 1973 році вселився в гуртожиток на вул. Угорській, 2 у м. Львові, а не в житловий будинок, та на той час гуртожиток належав державному підприємству „Полярон, на якому відповідач працював з 1963 до 2005 року та звільнений у зв'язку з ліквідацією виробництва. Первинно на підставі необхідних на той час документів був вселений у кімнату №520 та отримав ліжко-місце, а в подальшому з дозволу адміністрації зайняв цілу кімнату, а також кімнати № 523, 524. Вказали, що відповідач в гуртожиток вселився на підставі дозволу підприємства, а ордер на вселення в житловий будинок, яким гуртожиток став лише в 2007 році, відповідачеві не міг видаватися. Крім цього, покликалися на рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.03.2007 р. №139, ухвалу Львівської міської ради від 29.03.2007 р. №721, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 27.06.2008 р. №636, згідно з якими при зміні статусу гуртожитку на житловий будинок та прийнятті такого у власність територіальної громади зобов'язано ОСОБА_4 районну адміністрацію укласти договори найму з мешканцями, які зареєстровані та проживають у цьому будинку. Вказали також, що раніше питання про виселення відповідача жодного разу не піднімалося, останнього не можна було виселити, оскільки пропрацював на підприємстві більше десяти років та досяг пенсійного віку. Звернулися до суду з заявою про застосування позовної давності (Т.1 а.с. 211-212). Просили суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ЛКП «Житловик-С» в судовому засіданні надав пояснення про те, що відповідач ОСОБА_2 був вселений в гуртожиток на вул. Угорській, 2 у м. Львові на підставі відповідного дозволу, який надавався на ліжко-місце, а в подальшому комендант гуртожитку надав дозвіл на зайняття кімнати. Місце проживання відповідача було зареєстроване за цією адресою, останній вносить плату за комунальні послуги. Ствердив, що в гуртожиток відповідач вселився законно, проте отримавши квартиру в будинку №19 на вул. Угорській, повинен був звільнити попереднє житло. Просив суд позов задовольнити.

Представники третіх осіб Львівської міської ради, ДВО «Полярон», профспілкової організації ДВО «Полярон» в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд вирішив розглядати справу за їх відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 1973 р. проживає та зареєстрований у будинку №2 на вул. Угорській у м. Львові, який мав статус гуртожитку та в 2007 році переданий у власність територіальної громади. Вселений в гуртожиток як працівник виробничого об'єднання „Полярон та звільнений з підприємства у зв'язку з ліквідацією виробництва. На даний час займає кімнати № 520, 523, 524 (Т.1 а.с. 5, 6, 179-186, 189, 214, т.2 а.с.92, 93).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №139 від 09.03.2007 р. „Про надання гуртожитку для проживання сімей на вул. Угорській, 2 статусу житлового будинку і передачі його у власність територіальної громади м. Львова статус будинку змінено на житловий будинок та зобов'язано Департамент житлового господарства та інфраструктури укласти договори найму з усіма мешканцями, які були зареєстровані та проживали у даному будинку (Т.1 а.с.8)

Ухвалою Львівської міської ради №721 від 29.03.2007 р. прийнято у власність територіальної громади м. Львова відомчий житловий будинку №2 на вул. Угорській у м. Львові від ВО „Полярон (Т.1 а.с.7).

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №636 від 27.06.2008 р. внесено зміни до рішення виконавчого комітету №139 від 09.03.2007 р., згідно з якими ОСОБА_4 районну адміністрацію зобов'язано укласти договори житлового найму з мешканцями, які зареєстровані та проживають у будинку №2 на вул. Угорській (Т. 1 а.с.255).

Листом ЛКП „Житловик-С від 19.06.2015 р. відповідачу ОСОБА_2 повідомлено, що відповідно до картки прописки форми 16, яка передана у 2013 році в ЛКП „Житловик-С у зв'язку з передачею будинку №2 на вул. Угорська на баланс цього комунального підприємства, ОСОБА_2 було надане місце та останній був прописаний як працівник ВО „Полярон у гуртожитку вказаного підприємства 22 лютого 1973 року. Жодних інших документів у ЛКП „Житловик-С немає (Т.1 а.с. 213).

Згідно зі списком мешканців, які були зареєстровані у гуртожитку на вул. Угорська, 2 на момент передачі будинку у власність територіальної громади м. Львова під номером 86 вказаний ОСОБА_2, поряд з ім'ям якого є відмітка про номери кімнат 520, 524, праве крило (Т.1 а.с.218).

В ході розгляду справи встановлено, що ДВО „Полярон з 27.10.2011 р. перебуває у процесі припинення та відповіді на ухвалу про витребування доказів, а саме інформації про підстави вселення відповідача ОСОБА_2 в гуртожиток цього підприємства, суду не надано (Т.1 а.с.262-263, т.2 а.с.13).

Згідно з відповідями державного архіву Львівської області та архівного відділу Львівської міської ради документи ПАТ „НВК „Полярон, ПАТ „НВК „Полярон, ДВО „Полярон на зберігання не надходили.

Відповідно до положень статей 9, 109 ЖК Української РСР виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Статтями 110 117 ЖК Української РСР врегульовано питання виселення з житлового приміщення з наданням та без надання іншого житла.

Із аналізу вказаних норм ЖК Української РСР випливає, що виселення без надання іншого житлового приміщення є винятковим заходом, який застосовується у випадку неправомірної поведінки особи, яка проживає у житловому приміщенні, або за умов існування загрози життю та здоров'ю мешканців.

Крім цього, у ЖК Української РСР окремо врегульовано питання щодо користування гуртожитками.

Згідно зі ст. 132 ЖК Української РСР, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Як випливає із позовної заяви та пояснень в судовому засіданні позивач ставить питання про виселення відповідача з будинку №2 на вул. Угорській у м. Львові у зв'язку з відсутністю ордера на вселення до гуртожитку, покликаючись при цьому на Примірне положення про гуртожитки, затверджене Радою Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. №208.

Проте в ході розгляду справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 вселився та прописаний (зареєстрований) в будинку на вул. Угорській, 2 у м. Львові у 1973 році, тобто до прийняття діючого на даний час Житлового кодексу та затвердження вищевказаного Примірного положення.

Крім цього, судом із пояснень відповідача, а також представника третьої особи ЛКП „Житловик-С встановлено, що ОСОБА_2 первинно було надане ліжко-місце в кімнаті №520, в подальшому останній займав цю кімнату в цілому, згодом також кімнати № 523, 524.

Враховуючи прописку (реєстрацію) відповідача в гуртожитку підприємства, на якому працював з 1963 до 2005 року, інформацію про надання йому житлової площі в цьому гуртожитку, на переконання суду відсутні підстави для висновку, що відповідач зайняв житлове приміщення самоправно.

При цьому, оскільки відповідачеві первинно надано ліжко-місце у гуртожитку у кімнаті №520, а на даний час останній займає три окремих житлових приміщення та зареєстрований в будинку, а не в окремій кімнаті, суд прийшов до висновку про відсутність доказів правомірності зайняття кімнат №523 та №524. У зв'язку з цим, позовні вимоги в частині виселення з кімнат № 523, 524 без надання іншого житлового приміщення є обґрунтованими та такі необхідно задовольнити.

Також судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 17.05.20105 р. задоволено позов ОСОБА_2 до ВО „Полярон та зобов'язано останнє виконати умови договору від 15.08.1980 р. та надати квартиру у м. Львові. Зокрема, згідно з умовами такого договору ОСОБА_2 перейшов на роботу в будівельну організацію „Львівпромбуд та за будівельною спеціальністю відпрацював на будівництві три роки, а ВО „Полярон зобов'язався після закінчення трирічного строку роботи надати йому квартиру (Т.1 а.с. 10).

Крім цього, ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05.04.2012 р. визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2, ТОВ „Олімпік Лтд та профспілковим комітетом ВО „Полярон, згідно з якою сторони серед іншого визнали укладення договору про будівництво від 15.08.1980 р. та рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17.05.2005 р. ОСОБА_2 погодився прийняти від ТОВ „Олімпік Лтд як належне виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17.05.2005 р. однокімнатну квартиру №35 у будинку №19 на вул. Угорська у м. Львові (Т.1 а.с. 11).

Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що свідоцтво про право власності на квартиру №35 на вул. Угорська, 19 у м. Львові не оформлене, зареєстрованих осіб за такою адресою немає (Т.1 а.с.201, т.2 а.с. 96-97).

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Дослідивши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, а також обставини, на які посилається відповідач, як на підставу своїх заперечень, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту самоправного зайняття відповідачем житлового приміщення у будинку №2 на вул. Угорська у м. Львові, зокрема кімнати №520, що виключає можливість його виселення з цієї кімнати без надання іншого житлового приміщення. Покликання сторони позивача як на підставу для задоволення позову на відсутність у балансоутримувача будинку ордера на вселення ОСОБА_2 у гуртожиток ще в 1973 році не доводить факту самоправності вселення, оскільки відповідач не зобов'язаний забезпечувати збереження ордера чи іншого дозвільного документа, який був необхідний для вселення станом на 1973 рік. Крім цього, із пояснень представника такої організації ЛКП „Житловик-С встановлено, що на час вселення відповідач діяв правомірно та жодних дій щодо вселення в гуртожиток не вчиняв без дозволу підприємства-роботодавця чи певного уповноваженого ним органу.

Безпідставними є покликання позивача на ст. 58 ЖК Української РСР, оскільки станом на час передання гуртожитку у власність територіальної громади відповідач ОСОБА_2 проживав та був в такому зареєстрований, і відповідно до вищенаведених рішень органу місцевого самоврядування з ним повинен був бути укладений договір найму.

Відповідно до положень статей 125, 132 ЖК Української РСР відповідач не належить до категорій осіб, яких може бути виселено із займаного житлового приміщення без надання іншого житла.

Крім цього, як встановлено судом, у власності відповідача іншого житлового приміщення немає, квартира №35 у будинку №19 на вул. Угорська у м. Львові останньому виділена за виконану роботу відповідно до договору про будівництво, з приводу такої укладена мирова угода, яка визнана судом, проте така квартира відповідачем до цього часу у встановленому порядку не прийнята, місце його проживання за цією адресою чи право власності не зареєстровані. Крім цього, письмового зобов'язання про звільнення житлової площі в колишньому гуртожитку у зв'язку з отриманням вищевказаної квартири ОСОБА_2 не надавав.

Заява про застосування позовної давності не може бути судом задоволена, оскільки відповідач продовжує проживати в кімнатах № 520, 523, 524 на вул. Угорська, 2 у м. Львові.

З відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 162,40 грн. (243,60 : 3 х 2).

Керуючись ст. 47 Конституції України, статтями 9, 109, 125, 132 ЖК Української РСР, статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212 215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 з кімнат № 523, 524 будинку №2 на вул. Угорській у м. Львові без надання іншого житлового приміщення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 районної адміністрації Львівської міської ради судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, у розмірі 162,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Дулебко Н.І.