Справа № 308/9258/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі: головуючої судді Лемак О.В., при секретарі - Ревачко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться в м. Ужгороді, вул. Руданського, 5/36, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 03.09.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за №2157 та витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно №20146092, виданого КП «БТІ м. Ужгорода» 08.09.2008 року. Однак згідно довідки ТОВ «Підзамок» №380 від 01.02.2016 року за вищевказаною адресою зареєстрований, але фактично не проживає відповідач ОСОБА_2 Тому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку вказаної квартири.

Позивач у судове засідання не зявилася, однак надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позивні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, однак представник відповідача ОСОБА_4 надав суду заяву, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 позов визнає повністю та просить суд розглянути справу у його відсутності.

Представник Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не зявився.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03.09.2008 року №2157, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки №380 від 01.02.2016 року, виданої ТОВ «Підзамок», ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 18.02.1997 року. Зазначене також підтверджується актом перевірки дотримання паспортного режиму від 22.12.2015 року, складеного паспортисткою ОСОБА_6, майстром дільниці ОСОБА_7, затвердженого директором ТОВ «Підзамок» ОСОБА_8

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пунктом 1 частини першої статті 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Як зазначено у п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

Як зазначено у висновках постанови Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. А отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач ОСОБА_2, не є власником квартири в АДРЕСА_2, та відповідно, не має права користування нею, суд вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 551,20 грн.

Керуючисьст. ст. 391, 346 ЦК України, ст.ст. 88, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою в АДРЕСА_2.

Зобовязати виконавчий комітет Ужгородської міської ради зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку з квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 551,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_9