Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 419/1827/15-ц
Провадження № 22ц/782/23/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі :

головуючого Луганської В.М.,

суддів: Коновалової В.І., Фарятьєва С.О.,

За участю секретаря : Ткаченко Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на дитину, третя особа - Служба у справах дітей Новоайдарської районної військово-цивільної адміністрації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини, третя особа - Служба у справах дітей Новоайдарської районної військово-цивільної адміністрації,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 23 липня 2006 року вона з відповідачем уклала шлюб, який був зареєстрований у виконкомі Щастинської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД № 026180. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом останнього року їх сімейне життя суттєво погіршилося та призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, збереження сім'ї не можливо. Позивач посилається на те, що як мати їх неповнолітнього сина, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоровя, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання їх дитини. Вона як мати відповідальна за свою дитину і спроможна забезпечити її всім необхідним, вона працює, своєчасно отримує заробітну плату. Дитина відвідує дошкільний заклад, облікований в медичних установах, вона постійно слідкує за станом здоров'я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї. З огляду на досвід, який є в суспільстві, проживання дитини саме матірю є для дитини більш прийнятним. Оскільки відповідач декілька раз висловлювався погрозами на її адресу, що забере дитину до себе, суд має визначити місце проживання дитини. Проживання дитини одним із батьків не звільняє обох батьків від права спілкування з дитиною та обовязку виховувати дитину. Вона не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обовязків щодо їх дитини. Позивач посилається на ст.. 180 Сімейного Кодексу України та зазначила, що відповідач зобовязаний утримувати дитину. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, визначити місце проживання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 -залишити його проживати разом з нею, стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягування від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

06 листопада 2015 року від ОСОБА_2 до суду надійшла зустрічна позовна заява про визначення місця проживання малолітньої дитини, в обґрунтування яких зазначив, що 23.07.2006 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Починаючи з 2007 року сторони проживали у двоповерховому будинку разом з його батьками, де були і зареєстровані. 11.07.2010 року від спільного подружжя народився син ОСОБА_5. Позивач (за зустрічним позовом) зазначив, протягом їх спільного з дружиною шлюбу, за винятком останнього року вони кохали один одного та були щасливі разом. Протягом останнього року відповідачка почала вести аморальний спосіб життя, що виражалося через спілкування в соціальних мережаж та телефоном зі сторонніми особами чоловічої статі, та припускає, що можливо такі відносини були не лише віртуальними. Подібна аморальна поведінка призводила до сварок. Не дивлячись на неприємні дії з боку відповідачки, він вибачав її, оскільки хотів зберегти сім'ю та можливість для дитини виховуватися у повноцінній родині. Відповідачка розповіла йому, що його підозри не були даремними, вона забирає речі та переїжджає на орендовану квартиру разом з дитиною. Позивач (за зустрічним позовом) вважає, що дані обставини свідчать про подружню зраду, яка здійснюється в присутності дитини. При цьому дитині настійливо пропонують прийняти чужу особу за батька. Позивач (за зустрічним позовом) зазначає, що була усна домовленість з відповідачем, що їх син ОСОБА_4 буде перебувати у них по черзі і щоб не травмувати дитину, відповідачка не повинна була приводити своїх супутників до зйомної квартири, коли в ній перебуватиме син. Відповідачка своїх зобовязань систематично не виконувала тим самим ігнорувала страждання своєї дитини, через що у дитини часто виникали нервові зриви та він часто скаржився позивачу (за зустрічним позовом) на що останній був змушений звернутися до міліції з заявою про невиконання домовленостей між ним та відповідачкою, що призвело до страждань дитини.

З того часу, як відповідачка зїхала з будинку позивача (за зустрічним позовом), вона не стала водити дитину до дитячого садочка, це робили по черзі тільки він та батьки відповідачки. Відповідачка намагається передавати дитину позивачу (за зустрічним позовом) переважно на вихідних, на його думку це для того, щоб відповідачка могла проводити більше часу зі своїм новим супутником. Переконаний, що з такою аморальною поведінкою, яку веде відповідачка, дитину не можливо залишати з матірю. Натомість, разом з батьком у двоповерховому будинку сину буде краще, так як дитина може проводити необмежену кількість часу з позивачем та його батьками, які ніде не працюють та, за потреби приділяють необхідну кількість часу дитині. Зазначив, що спиртними напоями він не зловживає та має врівноважену поведінку, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, добре відноситься до сина. Є викладачем історії з загальним педагогічним стажем 17 років. В даний час має постійне місце роботи у відокремленому підрозділі "Щастинський професійний ліцей автомобільного транспорту Луганського національного університету імені ОСОБА_6" вчителем історії з нормованим робочим днем , а також є депутатом Щастинської міської ради та входить до депутатської комісії з питань культури, здоров'я та спорту.

Крім того, відповідачка лише за останні два місяця двічі змінила тимчасове місце проживання. Відповідачка не має жодного договору оренди житла, що свідчить про те, що власник житла, де мешкає відповідачка може в будь-який момент виставити відповідачку разом з його дитиною на вулицю, тоді як у нього є постійне житло, де і зареєстровані позивач, відповідач та їх дитина. Вважає, що перебування сина в сім'ї відповідачки, коли має місце безвідповідальна поведінка в близьких стосунках з особою іншої статті негативно впливає на виховання сина та його здоров'я. Мати не може надати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення. Просив суд визначити місце проживання ОСОБА_5 за місцем його реєстрації, а саме за адресою : Луганська обл., м. Щастя, вул. Чапаєва,2 А. На час розгляду справи визначити місце проживання ОСОБА_5 за місцем його реєстрації, а саме за адресою: Луганська обл., м. Щастя, вул. Чапаєва,2 А

Ухвалою Новоайдарського районного суду Луганської області від 19 листопада 2015 року було об'єднано в одне провадження первісну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на дитину, третя особа: Орган опіки та піклування Новоайдарської військово-цивільної адміністрації та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 грудня 2015 року заявлені вимоги позивачки ОСОБА_3 задоволено частково. Суд розірвав шлюб зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 23.07.2006 року виконкомом Щастинської міської ради Жовтневого району м. Луганська, актовий запис № 39. Встановив місце проживання ОСОБА_5, за місцем проживання матері - ОСОБА_3 за адресою: Луганська обл., вул. Республіканська, буд.23 «а», кв.20. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 жовтня 2015 року, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В задоволені вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким шлюб укладений між ним та ОСОБА_3 розірвати, у задоволені решти позовних вимог відмовити. Його зустрічний позов до ОСОБА_3 задовольнити, встановивши місце проживання ОСОБА_5 за місцем проживання батька - ОСОБА_2. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що рішення суду першої інстанції винесено із порушенням норм матеріального права, а висновки, які зробив суд у своєму рішенні, не відповідають обставинам справи, не ґрунтуються на матеріалах, які були надані суду.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнала. Вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Представник служби у справах дітей Новоайдарської районної військово-цивільної адміністрації Луганської області в судове засідання не зявився, на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Прокурор в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав частково, пояснивши суду, що рішення в частині визначення місця проживання дитини ухвалено без висновку органу опіки і піклування, що є порушенням ст.19 Сімейного Кодексу України. В іншій частині апеляційну скаргу не підтримує, в даному випадку проблеми проживання дитини не має, а проблема стосується відносин батьків між собою.

В статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що ним були встановленні факти про те, що сторони 23.07.2006 року зареєстрували шлюб (а.с.11). Від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10).

Між сторонами сімейні відносини припинені, проживають окремо, жодних дій спрямованих на примирення та збереження сімї не здійснюється.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3 ОСОБА_8 (за первісним позовом) в частині розірвання шлюбу між сторонами.

Задовольняючи заявлені вимоги ОСОБА_3 ОСОБА_8 про визначення місця проживання сина - ОСОБА_5, 11.07.2010 року разом з матірю, суд першої інстанції виходив з того, що малолітній ОСОБА_5 мешкає разом зі своєю матірю за адресою: Луганська обл., Новоайдарський район, м. Щастя, вул. Республіканська, буд.23"а", кв. 20, що підтверджується актом депутата Щастинської міської ради про фактичне проживання від 30.10.2015 року. Ураховуючи зазначені обставини та те, що увесь час після того як батьки фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо, син проживає з матірю, яка за ним доглядає, виховує, забезпечує його духовний і моральний розвиток, дбає про нього, спроможна забезпечити його належне виховання і утримання, та ураховуючи, що дитина в такому віці потребує більше материнської опіки і догляду.

Колегія суддів судової палати вважає, що суд першої інстанції до такого висновку прийшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, виходячи з наступного:

Стаття 141 СК Українивизначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В порушення зазначених норм права, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності висновку органу опіки та піклування щодо розв'язання спору та за відсутності належно оформлених актів обстеження умов життя дитини за місцем проживання матері та батька.

За таких обставин рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі доказів і обставин, які були встановлені в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що сторони після припинення шлюбних відносин проживають окремо. Щоб не нашкодити сину ОСОБА_5 сторони домовилися, що дитина буде проживати по черзі у обох батьків три дні з батьком три дні з матірю. Зазначені обставини не оспорюються сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Обидві сторони у справі приймали і приймають незалежно від окремого проживання активну участь в житті, вихованні, утриманні, розвитку свого малолітнього сина.

Позивач (за первісним позовом) ОСОБА_3 мешкає за адресою: Луганська обл., Новоайдарський район, м. Щастя, вул. Республіканська, буд.23 "а", кв. 20. Позивачка винаймає житло за вищевказаною адресою, що підтверджується договором найму квартири (а.с.38).

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 17.02.2016 року, який надано службою у справах дітей Новоайдарської районної військово - цивільної адміністрації, житло розміщено на 2 поверсі 5 - ти поверхового будинку, складається з 2 кімнат: загальної кімнати, спальні, підсобних приміщень. Квартира орендована, власник ОСОБА_9. В квартирі прибрано, тепло, в наявності необхідна побутова техніка, облаштоване водопостачання і електропостачання, умови відповідають санітарно - гігієнічним нормам. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: дитина має окреме ліжко, місце для ігор, іграшки, необхідний одяг і взуття відповідно до сезону. Дитина мешкає у батьків по черзі по три дні.

Відповідач ( за зустрічним позовом позивач) ОСОБА_2 проживає в будинку за адресою: м. Щастя, вул. Чапаєва, 2а (а.с.29). З пояснень ОСОБА_2, вказаний будинок належить його батьку.

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_2 від 17.02.2016 року, який надано службою у справах дітей Новоайдарської районної військово - цивільної адміністрації, двоповерховий будинок, складається з 6 кімнат: загальна кімната, чотири спальні, підсобні приміщення. В будинку створені належні умови: тепло, прибрано, в наявності побутова техніка. Будинок об лаштований водопостачанням і опаленням, кімнати облаштовані необхідними меблями. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: ОСОБА_5 має окрему кімнату, місце для відпочинку та ігор. У дитини багато іграшок, є необхідний одяг і взуття за сезоном. За вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, бабуся; ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_5, дідусь; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, батько; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, мати; ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_7, тітка. ОСОБА_4 мешкає у батьків по черзі по три дні у кожного.

ОСОБА_3 працює в виконавчому комітеті Щастинської міської ради, має постійний дохід, середній заробіток складає 6 458, 33 грн., що підтверджується довідкою (а.с.12).

ОСОБА_2 працює в ВП «Щастинській професійний ліцей автомобільного транспорту ЛНУ імені ОСОБА_6, має постійний дохід, середній заробіток складає 3 919, 42 грн.

За місцем роботи батько і мати малолітнього ОСОБА_5 характеризуються з позитивної сторони, що підтверджується наданими характеристиками (а.с. 32, 33, 46).

Згідно наданої характеристики з КЗ «Дошкільний навчальний заклад ясла-садок №124 м. Щастя» (а.с. 65) батько ОСОБА_5 приділяє достатньо уваги дитині, Приводить і забирає дитину з дитячого садочку, приймає участь у його вихованні та освіті.

Згідно наданої характеристики з КЗ «Дошкільний навчальний заклад ясла-садок №124 м. Щастя» (а.с. 40) мати ОСОБА_5 приділяє достатню увагу вихованню та освіті дитини, дитина завжди виглядає охайним, достатньо розвинутий і активний.

На підставі викладеного, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що, сторони мають стабільне матеріальне забезпечення і кожен із них на сьогоднішній момент несе витрати по утриманню та вихованню дитини та в рівній мірі проявляють піклування, турботу до дитини.

Згідно висновку, наданого службою у справах дітей Новоайдарської районної військово- цивільної адміністрації від 18.02.2016 року № 15/491, батько та мати малолітнього ОСОБА_5 мають постійне місце роботи і постійний заробіток, батьки приділяють багато уваги розвитку дитини, за місцем роботи батьки характеризуються позитивно, шкідливих звичок не мають. До розгляду ситуації у родині ОСОБА_5 був залучений дитячий психолог, працівник дитячого садочку №124, який відвідує ОСОБА_5. За висновками психолога, розлучення батьків є травмуючим для дитини. Дитина не надає переваги ні одному з батьків: і мати, і батько є для нього емоційно вагомими і близькими. Дитина вважає своїм домом місце помешкання батька і хоче жити там разом з ним і мамою. Працівники дитячого закладу, який відвідує дитина, позитивно оцінюють участь і матері, і батька у вихованні дитини.

Згідно наданого висновку служба у справах дітей Новоайдарської районної військово- цивільної адміністрації на підставі отриманої ними інформації, яка зазначена у висновку, зазначають, що ОСОБА_2 має невелику перевагу у визначені місця проживання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що батьки несуть відповідальність за розвиток дитини, забезпечують її матеріальний та духовний розвиток, а права та обов'язки батьків повинні ґрунтуватися на принципі інтересів дитини.

При вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дитини, колегія суддів судової палати виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо однаково відповідального ставлення обох батьків до виконання своїх обов'язків, прихильності дитини до кожного з батьків, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання, зокрема:

Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

За Цивільним кодексом України (ст. 29) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Таким чином сам по собі вік дитини та її стать не є визначальним при розгляді справ про місце проживання дитини, а цій обставині має бути надана оцінка у сукупності з іншими доказами.

Враховуючи всі обставини справи в сукупності, з огляду на визначений Декларацією прав дитини принцип, діючи винятково в інтересах дитини, встановивши про відсутність будь-яких виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітнього сина з його матір'ю, колегія суддів судової палати, приходить до висновку, що місцем проживання малолітнього ОСОБА_5 слід визначити місце проживання його матері - ОСОБА_3.

Колегія суддів судової палати не погоджується з висновком служби у справах дітей Новоайдарської районної військово - цивільної адміністрації від 18.02.2016 року № 15/491 в частині визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В даному висновку не зазначено, які саме «невеликі переваги» має батько дитини і чому саме батько дитини.

Посилання апелянта на те, що позивачка не має власного житла і проживає в квартирі яку винаймає що свідчить про існування ризиків щодо забезпечення та гарантування житла дитині не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2.2 договору найма квартири, укладеного між власником квартири ОСОБА_9 та ОСОБА_3, строк дії договору по 01.10.2016 року та згідно п.2.3 вказаного договору може бути продовжено за один місяць до закінчення дії договору за згодою сторін, отже договором передбачено продовження строку договору найму квартири.

Апелянтом не надано суду доказів виникнення ризиків щодо забезпечення та гарантування житла дитини з боку позивача. Тим більше, закінчення зазначеного вище договору найму квартири не позбавляє права позивача укласти договір оренди житла з іншою особою та на інших умовах.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 проживає в будинку, який належить його батьку.Доказів того, що апелянту на праві власності належить нерухоме житлове приміщення, суду не надано.

Зазначені вище обставини, свідчать про те, що як позивачка, так і відповідач власного житла не мають, однак забезпечені тимчасовим житлом для проживання.

Посилання апелянта на ту обставину, що він має великий досвід роботи педагогом, не може бути підставою для надання переваги у вирішенні спірного питання, оскільки в судовому засіданні встановлено, що апелянт працює викладачем в ВР «Щастинський професійний ліцей автомобільного транспорту ЛНУ імені ОСОБА_6», де здобувають освіту діти після закінчення школи. Доказів того, що апелянт працював в дошкільних навчальних закладах або в школі суду не надано.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частин 1 статті 11 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не довів суду ті обставини на які він посилався як на підставу своїх позовних вимог та не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, а саме те, що ОСОБА_3 не спроможна надати дитині належного виховання та розвитку, матеріального забезпечення, що вона не може забезпечити нормальні безпечні для здоровя дитини умов проживання, її аморальної поведінки. Зазначені обставини спростовуються, встановленими по справі обставинами. Посилання апелянта на те, що він був змушений звертатися з заявою до правоохоронних органів на поведінку ОСОБА_3 не заслуговують уваги. Так, в судовому засіданні сам апелянт пояснив, що його звернення до правоохоронних органів не було повязано з неправомірною поведінкою матері до дитини, а він звернувся тому, що позивачка порушила їх усну домовленість щодо спілкування з дитиною.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів та визначення розміру аліментів відповідає вимогам закону. Апелянт не навів в апеляційній скарзі доводів на спростування висновків суду в цій частині.

На підставі викладеного, відповідно до вимог, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів судової палати вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, ст.ст. 19, 160, 161 Сімейного кодексу України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ршення Новоайдарського районного суду Луганської області від 14 грудня 2015 року змінити, скасувавши в частині встановлення місця проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання матері ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, а саме за адресою: Луганська обл., м. Щастя, вул. Республіканська, буд.23 «а», кв. 20 і в цій частині ухвалити нове рішення, яким встановити місце проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 за місцем проживання матері- Патунь ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ріщення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення, та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів без безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Cудді: