28.01.2016 Справа № 756/1999/14-ц
унікальний № 756/1999/14-ц
провадження № 2/756/346/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Приголовкіну В.Г., Князік-Задорожній І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві, про виселення з квартири,

встановив:

ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві, про виселення з квартири.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 11 жовтня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №26-07-Ил/10, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 198000 доларів США з терміном погашення кредитних ресурсів до 10 жовтня 2022 року та з оплатою по процентній ставці 16% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному графіком погашення кредиту та сплати процентів, який є невід'ємним додатком до договору.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10 між банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10 банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Оболонського районного суду від 31 січня 2012 року у справі №2-464/12 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10 звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом визнання за банком права на продаж квартири будь-якій особі-покупцеві, у зв'язку з чим банк неодноразово звертався до відповідачів з письмовими вимогами про виселення з квартири, проте відповідачі відмовляються виселятись.

На підставі викладеного позивач просить виселити відповідачів ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_1(ІНФОРМАЦІЯ_2), ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4) з квартири АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що квартиру, з якої банк просить виселити відповідачів, було придбано не за кредитні кошти, а тому відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР їх виселення без надання іншого постійного жилого приміщення не допускається.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації свого представника в судове засідання не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Третя особа Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві свого представника в судове засідання не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Заслухавши думку представника позивача, відповідача ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», (далі - банк) та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10, за умовами якого банком надано ОСОБА_1 кредит у сумі 198000 доларів США терміном до 10 жовтня 2022 року шляхом відкриття позичальнику відновлювальної кредитної лінії. Процентна ставка за користування кредитом становила 14% річних. Погашення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному графіком погашення кредиту та сплати процентів, який є невід'ємним додатком до договору.

11 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_1 (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника - відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №26-07-Ил/10 від 11 жовтня 2007 року передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

З іпотечного договору вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05 липня 1996 року, зареєстрованого на товарній біржі «Українська біржа «Десятинна» за реєстраційним номером 5005-А/2567 та в Київському міському бюро технічної інвентаризації 10 липня 1996 року.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10 банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Оболонського районного суду від 31 січня 2012 року у справі №2-464/12 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії від 11 жовтня 2007 року №26-07-Ил/10 звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом надання банку права на продаж квартири будь-якій особі-покупцеві з наданням банку усіх повноважень продавця, необхідних для здійснення продажу.

З пояснень відповідача ОСОБА_1 та матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи у квартирі без реєстрації проживають він, його дружина ОСОБА_1 та їх повнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки банк 06 березня 2012 року, 30 липня 2012 року, 04 листопада 2013 року, 26 березня 2014 року направляв відповідачам вимоги про виселення з квартири.

В матеріалах справи містяться зворотні повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до яких ОСОБА_1 отримав вимогу 08 серпня 2012 року, 03 вересня 2012 року та 02 січня 2014 року, ОСОБА_1 отримала вимогу 26 березня 2012 року та 08 серпня 2012 року.

Проте з пояснень відповідача ОСОБА_1 вбачається, що відповідачі продовжують проживати у квартирі, оскільки не мають права власності на інше нерухоме майно, де б вони могли проживати. Доказів наявності у власності відповідачів іншого нерухомого майна (будинку чи квартири) суду не надано.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно ч. 2 до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Згідно ч. 1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Порядок виселення з жилих приміщень встановлений у ст. 109 ЖК Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом .

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

Таким чином, частина друга ст. 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Вказана правова позиція викладена в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року в справі №6-39цс15.

Отже, за змістом вказаних норм особам, які виселяються з квартири, яка є предметом іпотеки, але не була придбана за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цієї квартири, одночасно має бути надано інше постійне жиле приміщення.

З іпотечного договору вбачається, що ОСОБА_1 набула право власності на передану в іпотеку квартиру до укладення договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого на товарній біржі «Українська біржа «Десятинна» 05 липня 1996 року, тобто кредит було отримано позичальником не для придбання квартири, переданої в іпотеку банку.

Оскільки квартиру було придбано не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цієї квартири, відсутні підстави для виселення відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання їм іншого постійного жилого приміщення.

За таких обставин підстави для задоволення позову банку відсутні.

Керуючись ст. 109 ЖК Української РСР, ст.ст. 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України,

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, Оболонський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві, про виселення з квартири АДРЕСА_2.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.М.Маринченко