У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_6 про зобов'язання привести земельну ділянку у попередній стан та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року заступник прокурора Суворовського району м. Одеси звернувся до суду, в особі Одеської міської ради, з позовом до ОСОБА_6 про зобов'язання привести земельну ділянку у попередній стан та повернення земельної ділянки, посилаючись на те, що ОСОБА_6, на підставі договору купівлі-продажу від 23 червня 2001 року придбав торговий павільйон, площею 14,8 кв. м та літнім майданчиком, площею 42,0 кв. м, що розташований на пляжі «Гідропарк «Лузанівка» по АДРЕСА_1. В подальшому ОСОБА_6 самочинно реконструював торговий павільйон в кафе-бар «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 211,7 кв. м, яке розташоване на земельній ділянці, площею 0,0396 га, яка не надавалась позивачу у користування та належить Одеській міській раді.

У зв'язку з викладеним, позивач просив привести земельну ділянку, загальною площею 0,0396 га, що розташована по АДРЕСА_1 на території «Гідропарку «Лузанівка», до первісного стану шляхом демонтажу самовільно реконструйованого нежитлового приміщення, а саме кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» з літнім майданчиком, загальною площею 211,7 кв. м та повернути вказану земельну ділянку за актом приймання-передачі за належністю державі в особі Одеської міської ради.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2014 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_6 привести земельну ділянку загальною площею 0,0396 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на території «Гідропарку «Лузанівка», до первісного стану шляхом демонтажу самовільно реконструйованого нежитлового приміщення, а саме кафе бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» з літнім майданчиком, загальною площею 211,7 кв. м, у відповідності до договору купівлі продажу від 23 червня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б., та повернути за актом приймання-передачі самовільно зайняту земельну ділянку за належністю державі в особі Одеської міської ради. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2015 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2014 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_6 привести земельну ділянку загальною площею 0,0396 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на території «Гідропарку «Лузанівка», у попередній стан шляхом знесення самочинно збудованої будівлі кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» з літнім майданчиком, загальною площею 211,7 кв. м, та повернути за актом приймання-передачі земельну ділянку, площею 0,0396 га. Одеській міській раді. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, виходив із того, що самовільно реконструйоване кафе підлягає демонтажу до первісного стану у відповідності до договору купівлі-продажу торгового павільйону від 23 червня 2001 року, згідно з яким відповідач на законних підставах є власником торгового павільйону, площею, 14,8 кв. м з літнім майданчиком, площею 42,0 кв. м, який не може бути знесено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, апеляційний суд виходив із того, що оскільки ОСОБА_6, замість придбаного ним на підставі договору купівлі-продажу від 23 червня 2001 року торгового павільйону, площею 14,8 кв. м, самочинно побудував нежитлове приміщення кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 211,7 кв. м, що було встановлено рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2013 року та технічною документацією на зазначене нежитлове приміщення, тому знесенню підлягає все нежитлове приміщення самочинної будівлі кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 211,7 кв. м.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. ч. 1 - 2 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Увипадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно із ст. 2 ГПК України, господарський суд порушує справи в тму числі і за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Відповідно до ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» № 10 від 24 жовтня 2011 року роз'яснено, що при вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір господарським, слід виходити з визначень, наведених у ст. 3 ГК України.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Підпунктом 3.1 пункту 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» № 10 від 24 жовтня 2011 року роз'яснено, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання, наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору господарським судом, відсутність у закону норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що заступник прокурора Суворовського району м. Одеси звернувся до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради та просив зобов'язати ОСОБА_6 привести земельну ділянку, загальною площею 0,0396 га, розташовану по АДРЕСА_1 на території «Гідропарку «Лузанівка» у попередній стан шляхом знесення самочинно збудованих будівлі кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» з літнім майданчиком, загальною площею 211,7 кв. м повернути вказану земельну ділянку за належністю державі в особі Одеської міської ради.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 з 01 червня 2001 року є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Крім того, постановою Управління з контролю за використанням та охороною земель у Одеській області від 29 травня 2009 року про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_6 використовує земельну ділянку, розміщену на пляжі «Лузанівка» під розміщення кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» без правових документів, передбачених ст. 125 ЗК України.

Також в матеріалах справи наявне рішення господарського суду Одеської області від 14 травня 2010 року, яким стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на користь Одеської міської ради шкоду в розмірі 16 521,09 грн, яка заподіяна самовільним зайняттям земельної ділянки під розміщення кафе-бару з літнім майданчиком «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Отже, земельна ділянка площею 0,0396 га, розташована по АДРЕСА_1 на території «Гідропарку «Лузанівка», на якій самочинно збудована будівля кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» з літнім майданчиком, загальною площею 211,7 кв. м використовується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 для здійснення ним підприємницької діяльності. Саме цю земельну ділянку прокурор просить зобов'язати ОСОБА_6 привести у попередній стан шляхом демонтажу кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» з літнім майданчиком, загальною площею 211,7 кв. м та повернути цю земельну ділянку державі в особі Одеської міської ради.

З огляду на викладене, враховуючи положення чинного законодавства, зміст правовідносин та суб'єктний склад учасників цих правовідносин, спір, що виник між сторонами, не підлягав розгляду в порядку цивільного судочинства, він мав вирішуватись господарським судом.

За правилами ч. 1 ст. 340 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в касаційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, передбачених ст. ст. 205, 207 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі відповідно до ч. 1 ст. 340 ЦПК України.

Згідно положень ч. 2 ст. 206 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 205 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись ст.ст. 336, 340 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 10 лютого 2015 року скасувати.

Провадження у справі за позовом заступника прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_6 про зобов'язання привести земельну ділянку у попередній стан закрити.

Повідомити заступника прокурора Суворовського району м. Одеси, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції господарських судів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова