Номер провадження: 22-ц/785/643/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Кравець Ю.І.,

суддів Таварткіладзе О.М., Фальчука В.П.,

при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та сплати відсотків, за апеляційню скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2014 року

встановила:

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та сплати відсотків.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20 травня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одесьої області від 29 листопада 2011 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики у сумі 544133 гривні 70 копійок, що еквівалентно 68 200 доларів США, 3 % річних у сумі 11941 гривні 10 копійок, що еквівалентно 1496,66 доларів США та 1820 гривень судових витрат.

У касаційні скарзі ОСОБА_4 ставилось питання про скасування вищевказаний судових рішень, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та розглянув справу за відсутності відповідача.

Таким чином відповідач ОСОБА_4 визначала, договір позики визнавала, його не оскаржувала не погоджувалась лише розміром заборгованості.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року за касаційною скаргою ОСОБА_4 скасовано заочне рішення Приморського районного суду міста ОСОБА_2 від 20 травня 2011 року та ухвала апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2011 року.

Скасовуючи судові рішення, суд касаційної інстанції виходив з того, що оскільки матеріали справи не містять уточнень до позову, то розглядаючи спір, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та визначив суму боргу у розмірі 544133 гривні 70 копійок та 3% річних у розмірі 11941 гривні 10 копійок (замість 3% річних у розмірі 11883 гривні 63 копійки стягнув 11941 гривню 10 копійок).

При новому розгляді справи в суді першої інстанції, позивач неодноразово уточняв позовні вимоги та в останнє 11 червня 2014 року звернувся до суду з заявою та просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 68200 доларів США у гривні, розрахованих за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення у справі та 3% річних 65392,10 гривен. (т.2 а.с.84-85).

Обґрунтовував вимоги тим, що 6 квітня 2010 року він позичив ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 68200 доларів США, які зобов'язалася повернути не пізніше 1 червня 2010 року, про що написала відповідну розписку. Одержання зазначеної суми підтверджується її розпискою. Відповідачка зобовязалась повернути гроші не пізніше 1 червня 2010 року. Однак, до теперішнього часу відповідачем не було повернуто борг у встановленій розписці термін.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2014 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 874 474,04 (вісімсот сімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят чотири) гривень 04 коп., що за курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення складає 68 200 (шістдесят вісім тисяч двісті) доларів США 00 центів, три проценти річних у розмірі 65392,10 (шістдесят пять тисяч триста девяноста дві) гривень 10 копійок, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн. та витрати по сплаті інформаційно-технічного розгляду справи в сумі 120 (сто двадцять) грн. Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просять рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2014 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних ОСОБА_3.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що висновок суду першої інстанції про те, що ухвала про проведення судової почеркознавчої експертизи не була виконана в звязку з неявкою відповідача 08.09.2014 року, що унеможливило відбирання зразків її підпису не відповідає дійсності, адже на запит суду відповідач надала оригінали договорів, квитанції про оплату за комунальні послуги, де міститься її підпис, а також зразки її підпису, які були зроблені у присутності представника та іншої сторони. Враховуючи вищенаведене, апелянт вважає, що неявка відповідача з поважних причин не перешкоджала відправленню матеріалів експертизи до експертної установи, адже у суду були всі необхідна матеріали, однак районний суд не провів дослідження підпису на оригіналі розписки, обґрунтувавши своє рішення сумнівними обставинами та доказами.

Відповідач в судове засідання не зявилась про час розгляду справи сповіщалась належним чином, має двох представників свого батька (який повідомив, що донька знаходиться за межами країни) та адвоката.

З врахуванням того, що відповідач має представників один з яких адвокат, з огляду на тривалий розгляд справи (з 2011 року), з врахуванням того, що відповідач ОСОБА_4 приймала участь при розгляді справи, давала пояснення, колегія суддів дійшла висновку про можливість завершення розгляду справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що 6 квітня 2010 року між ОСОБА_3 (Позикодавець) та ОСОБА_4 (Позичальник) був укладений договір позики в простій письмовій формі, про що свідчить складена власноручно відповідачкою розписка. За умовами угоди відповідачка позичила у позивача грошові кошти в сумі 68200,00 (шістдесят вісім тисяч двісті) доларів США та прийняла на себе зобовязання повернути кошти не пізніше 1 червня 2010 року. До теперішнього часу відповідачка не виконала свої зобовязання, не повернула суму боргу та заперечує проти факту підписання розписки про позику грошей. Ухвалою суду від 03 лютого 2014 року задоволено клопотання ОСОБА_4 про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі та продовжений розгляд справи для зясування питань, які необхідно поставити перед експертами, вирішити питання про витребування необхідних матеріалів для проведення дослідження та отримання зразків підпису (т.2 а.с. 65-66). Повторна неявки в судове засідання відповідачки та її представника, унеможливила відібрання зразків почерку та підпису відповідачки та виключала можливість проведення судом першої інстанції експертного дослідження.

Врахувавши вказані обставини, суд вважав заперечення відповідача недоведені належними та допустимими доказами, а тому вважав що, сума боргу була отримана відповідачкою та не була повернена позичальнику.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини регулюються ст.1046 ЦК України, відповідно якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму.

В порядку ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буле передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином районний суд дійшов висновку, що між сторонами був укладений договір позики, що підтверджується розпискою ОСОБА_4 про те, що отримала у ОСОБА_6 борг 68 200 доларів США і зобовязалась повернути вказані кошти 01 червня 2010 року. (а.с. 7)

Згідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Курс НБУ станом на день ухвалення рішення, тобто станом на 08.09.2014 року становить 12,8222 грн. за 1 долар США.

Врахувавши, що в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики (розписки), відповідачем не було повернуто у строк, зазначений у розписці, позивачу позики, а саме грошові кошти у сумі 68200 (шістдесят вісім тисяч двісті) доларів США, що по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення складає 874 474,04 (вісімсот сімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят чотири) грн. 04 коп., що є істотним порушенням умов договору.

При цьому, в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, що на підставі наданого позивачем розрахунку складає 65392,10 (шістдесят пять тисяч триста девяноста дві) грн. 10 коп.

ОСОБА_4 не довела суду, що в неї відсутні боргові зобовязання з ОСОБА_3 за договором позики від 6 квітня 2010 року.

При цьому, суд прийняв до уваги посилання ОСОБА_4 на отримання позики та повернення ОСОБА_6 грошей в сумі 68 200 доларів США. (т.1 а.с.45) Врахувавши вказані обставини та норми права суд першої інстанції дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що договір позики (розписка) (а.с.7.) підроблений, ОСОБА_4 його не укладала, спростовується окрім доказів досліджений судом першої інстанції, висновком експерта від 23.06.2015 року №10/162-П (т. 2 а.с.210-218), згідно якого рукописний текст та підпис у розписці від імені ОСОБА_4 від 6.04.2010 року виконані самою ОСОБА_4.

Крім того, обґрунтовуючи клопотання про призначення комплексної експертизи адвокат ОСОБА_7 посилався на те, що у висновку експерта від 10.05.2015 року не враховано психічний стан особи яка виконала рукописний текст та підпис у розписці б/н від 06.04.2011 року, підтримуючи клопотання про призначення експертизи, представник відповідача - ОСОБА_8, який є її батьком, в своїх поясненнях визнав, що ОСОБА_4 гроші отримувала та розписку писала, що правда під впливом, а тому необхідно за допомогою експертизи встановити в якому стані вона писала розписку.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Та обставина, що відповідач протягом тривалого розгляду справи з 2011 року в суді першої, апеляційної та касаційної інстанції оспорювала лише розмір заборгованості, а не факт підписання договору (зміст заяви про перегляд заочного рішення, її власноруч написана заява (пояснення) до державної виконавчої служби, зміст касаційної скарги), і лише в 2013 році при новому розгляді справи почала стверджувати, що договір не укладала, вказує, що доводи апеляційної скарги спрямованні на затягування судового розгляду справи та не бажання виконувати зобовязання.

Колегія суддів не приймає посилання представника боржника ОСОБА_8 на те, що правочин був вчинений під впливом тяжкої обставини чи під впливом насильства, оскільки протягом розгляду справи з 2011 року та у апеляційній скарзі питання щодо вчинення правочину під впливом тяжкої обставини чи під впливом насильства не ставилось, зустрічного позову щодо визнання з цих підстав правочину не дійсним не зявлялось. Разом з тим, вважає можливим розяснити, відповідач не позбавлена права заявити такі позовні вимоги, та в разі їх задоволення, оскаржуване рішення може бути переглянуто за ново виявленими обставинами.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, ст. 307, ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Ю.І.Кравець

Судді: О.М.Таварткіладзе

ОСОБА_9