Провадження №2/521/567/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» квітня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Малиновський ринок» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з позовною заявою до Комунального підприємства «Малиновський ринок» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позивачі, обґрунтовуючи свою позицію посилалась на те, що вони працювали на посаді прибиральників, однак вони були звільнені з займаних посад за ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України у зв'язку із скороченням відповідних посад. Позивачі вбачають, що керівництвом підприємства при їх звільнені були допущені значні порушення трудового законодавства, що і явилось підставою для їх звернення до суду із даним позовом.

В процесі розгляду справи позивачі заявлені вимоги підтримали та просили суд поновити їх на роботі на посаді прибиральників , стягнути з відповідача на їх користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, стягнути з відповідача на їх користь компенсацію заподіяної моральної шкоди., допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та стягнення на їх користь з Комунального підприємства «Малиновський ринок» середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивачі та їх представник цілком підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання з'явився, від імені та в інтересах підприємства позовні вимоги не визнала, надала до суду заперечення відповідно до яких, просила суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, заслухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.57-65 ЦПК України, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає що в позові ОСОБА_1М, ОСОБА_2, ОСОБА_3 належить відмовити у повному обсязі - виходячи з наступного.

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами КЗпП України.

За положеннями п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

В судовому засіданні встановлено, що наказом № 9 від 22.04.2015 року в.о директора КП «Малиновський ринок» з метою забезпечення належного санітарного стану території ринку, наказано систематизувати норми навантаження, норм часу, кількість й ефективність використання праці прибиральників території, та підготувати пропозиції щодо скорочення кількості прибиральників території у разі перевищення норм .

Наказом № 12-02 від 24.04.2015 року в.о директора КП «Малиновський ринок» з метою приведення норм обслуговування робітників при утриманні територій, у відповідність до вимог Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 25.12.2013 №603, затверджено норми часу для робітників та матеріально-техничних ресурсів , які застосовуються на підприємстві при утриманні території КП «Малиновський ринок», а саме площа яка підлягає прибиранню одним прибиральником за 7 годин робочого часу складає 2413 м?, кількість прибиральників необхідних для прибирання ринку площею 2413 м? становить 10 осіб.

Таким чином, як вбачається, з штатного розпису КП «Малиновський ринок» загальна кількість прибиральників території комунального підприємства було зменшено до 10 прибиральників.

Так, позивачка ОСОБА_1М відповідно до трудової книжки серії АА№71110 та особової картки працівника перебувала в трудових відносинах з КП «Малиновський ринок» з 01.11.2005 року, працювала на посаді прибиральника.

Позивачка ОСОБА_2 відповідно до трудової книжки та особової картки працівника перебувала в трудових відносинах з КП «Малиновський ринок» з 01.08.2005 року, працювала на посаді прибиральника.

Позивач ОСОБА_3 відповідно до трудової книжки серії АА№320620 та особової картки працівника перебувала в трудових відносинах з КП «Малиновський ринок» з 01.07.2014 року, працювала на посаді прибиральника.

Згідно Наказу під № №74/к від 01.02.2015 року ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників на підставі ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України підстава звільнення №10 від 27.04.2015 року.

Згідно Наказу під № 75/к від 01.02.2015 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників на підставі ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України підстава звільнення №10 від 27.04.2015 року.

Згідно Наказу під № 76/к від 01.02.2015 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності або штату працівників на підставі ст. 40 ч.1 п.1 КЗпП України підстава звільнення №10 від 27.04.2015 року.

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами КЗпП України.

За положеннями п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2, і 6 ст. 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до пункту 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за скороченням штату, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано роботодавцем норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що роботодавець не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі, чи був попереджений працівник за 2 місяці про наступне вивільнення.

При цьому як з'ясовано судом, в.о. директор Комунального підприємства «Малиновський ринок» наказом № №10 від 27.04.2015 року, попередив позивачів про наступне звільнення за скороченням чисельності та штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, а саме: скорочення чисельності та штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП України), через два місяця з дня ознайомлення з цим наказом, тобто з 02.07.2015 року, про що свідчить підпис позивачів на відповідному наказі та персональних попередженнях,а також не заперечується сторонами у судовому засіданні.

Вказані дії керівництва Комунального підприємства «Малиновський ринок» цілком відповідають положенням ст. 49-2 ч.1 КЗпП України, за якими про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

В судовому засіданні,позивачі стверджували, що були ознайомлений з наказом в.о директора Комунального підприємства «Малиновський ринок» від 27.04.2015 «Про попередження, про наступне звільнення за скороченням чисельності та штату працівників», однак їм не було запропоновано іншої вільної посади на підприємстві.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації - ч.3 ст. 49-2 КЗпП України. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Заперечуючи на позовні вимоги, представником відповідача , зазначалося про не можливість перевести працівників з їх згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, оскільки на підприємстві звільнення працівників за власним бажанням та за ініціативою власника не відбувалися, тому вакансії на підприємстві не появлялися, і як наслідок у керівництва підприємства не було можливості запропонувати вакантні посади або перевести позивачів (за їх згодою) на іншу роботу.

Перевіряючи обставини, на які посилалась в обґрунтування своїх позовних вимог позивачі, суд дійшов до висновку про те, що твердження ОСОБА_1М, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про порушення трудового законодавства при їх звільненні, а саме про відсутність пропозиції іншої роботи за наявністю достатніх вакантних посад спростовується дослідженими доказами по справі, так як вакансії, які б відповідали професії позивачів, а також інші вакансії за іншою кваліфікацією у Комунального підприємства «Малиновський ринок» на час попередження про звільнення, не були наявні.

Таким чином, суд погоджується з позицією відповідача, що дії Комунального підприємства «Малиновський ринок» що процедури звільнення за скороченням чисельності та штату працівників, відповідають діючому законодавству України в повному обсязі.

Стосовно посилань позивачів на неврахування його переважного права на залишення на роботі при вивільненні та незапропонуванні особі іншої роботи на тому ж підприємстві, судом звернуто увагу на ст. 49-2 ч.ч.2,3 КЗпП України, за якими при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Як встановлено у судовому засіданні, при вирішені питання про звільнення в звязку з скороченням штату працівників, відповідачем розглядалися всі особисті справи прибиральників території, які працюють на КП «Малиновський ринок», так при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надалася працівникам при наявності двох і більше утриманців, особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві.Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 мала безперервним стажем роботи на даному підприємстві з 01.11.2005 року.

Проте, наказом № 12-к/т від 27.03.2015 року позивачці ОСОБА_1 було оголошено догану, що свідчить про її недобросовісне ставлення до своїх службових обов'язків.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Таким чином, притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани свідчить про нижчу компетентність позивачки порівняно з іншими працівниками.

Відтак, суд не приймає до уваги твердження позивачки про те, що їй надано переважне право на залишення на роботі у звязку з тим, що вона є вдовою , і немає іншого джерела заробітку .

Позивачка ОСОБА_2 як, вбачається з матеріалів справи отримує пенсію за віком, що свідчить про наявність в неї іншого джерело доходу.

Позивачка ОСОБА_3 як, вбачається з матеріалів справи позивачка прийнята на работу на відповідну посаду 01.07.2014 року,що свідчить про те що її стаж на підприємстві складав 1 ріків 2 дні.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показав, що про скорочення всім було повідомлено на зборах, яким чином відбувався відбір щодо переважного права залишення на работі йому не відомо. Окрім того, повідомив суд що після звільнення позивачів, площа прибирання збільшилася та на підприємство за цивільно-правовим договором взяли 4 прибиральника, про що йому стало відома від інших працівників.

Свідок ОСОБА_5 також показав, що працювала прибиральником на підприємстві з 2005 по 2015 рік, звільнилася за власним бажанням. Щодо скорочення їй стало відомо на загальних зборах у квітні 2015 року, яким чином відбувалося відбір щодо переважного права залишення на работі їй не відомо, після звільнення позивачів, площа прибирання збільшилася, у звязку з чим їй запропонували більшу ділянку прибирання за додаткому оплату, однак вона відмовилася.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що працює зав. господарством

щодо скорочення їй стало відомо на загальних зборах у квітні 2015 року, яким чином відбувалося відбір щодо переважного права залишення на работі їй не відомо,оскільки вона в цьому участь, це не входить до її компетенції. Зараз на підприємстві працюють 10 прибиральників, які обслуговуються відповідну територію.

З огляду на зазначене вбачається, що покази свідків стосовно обставин які підлягають доказуванню ґрунтуються на припущеннях, або зовсім не відомі свідкам, тому суд виходить з вимог ст.ст.57-65 ЦПК України, за своїм внутрішнім переконанням.

Резюмуючи вищенаведене, судом не встановлено порушень діючого трудового законодавства України в діях відповідача стосовно звільнення за скороченням чисельності та штату працівників ОСОБА_1М, ОСОБА_2, ОСОБА_3

Позивачі ОСОБА_1М, ОСОБА_2, ОСОБА_3 одним з пунктів вимог ставять питання про стягнення на їх користь суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З урахуванням викладеного й відмовляючи у даному позові, суд виходить з того, що не встановлено порушень закону в процедурі і порядку звільнення ОСОБА_1М, ОСОБА_2, ОСОБА_3, з чого слідує відсутність передбачених законом, обґрунтованих підстав для задоволення базової вимоги про поновлення звільненого працівників на роботі. У зв'язку з цим і відповідна вимога про стягнення суми середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, що має похідний характер, не підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлена вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 4000,00 грн. кожному, суд встановив наступне.

Стаття 237-1 КЗпП України, регламентує, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 2 частини 3 ст.23 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Проте, позивачі належними та достатніми доказами не довели ні самого факту заподіяння їм моральної шкоди, ні обставин, які визначають її характер та обсяг.

Враховуючи вказані обставини, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд позовні вимоги в цій частині визнає безпідставними необґрунтованими та недоведеними.

Статтею 60 ЦПК України регламентує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В процесі розгляду даної цивільної справи суд не встановив обґрунтованих, передбачених законом підстав для задоволення відповідних базових вимог сторони позивачів, що, в свою чергу, обумовлює відсутність підстав для задоволення похідних вимог особи щодо відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди.

Таким чином, на підставі викладеного, суд, керуючись принципом змагальності, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та діючи в межах заявлених позовних вимог, дійшов до висновку про недоведеність порушень трудового законодавства з боку відповідача при звільненні ОСОБА_1М, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та відсутністю підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Також, суд зазначає на те що позивачі в позові просять поновити їх на роботі, а не ставить вимогу про скасування спочатку наказу про звільнення, що не дає змогу без його скасування поновити на роботі.

Суд, відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.32, п.1 ч.1, ч.2 ст.40, ст.ст.47, 49-2, 116, 117, 221, 232, 235, 237-1 Кодексу законів про працю, Постановою Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992р., ст.ст. 60, 208-209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Малиновський ринок» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ