Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №332/6270/14 Головуючий у 1-й інстанції Федоренко О.І.
Провадження № 22ц/778/1273/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 березня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_2
суддів:ОСОБА_3
ОСОБА_1
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального вищого навчального закладу «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2015 року у справі за позовом Комунального вищого навчального закладу «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради до ОСОБА_5 про стягнення коштів за навчання у відповідності до державного замовлення,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 14 серпня 2009 року після успішного складання вступних іспитів, відповідачка наказом директора Комунального закладу «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради, який 24 грудня 2012 року змінив назву на Комунальний вищий навчальний заклад «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради», зарахована на II курс денної форми навчання за спеціальністю «сестринська справа»: освітнім кваліфікаційним рівнем «молодший спеціаліст» за бюджетною формою навчання - державним замовленням.

24 липня 2009 року між позивачем і відповідачкою укладена типова угода про підготовку фахівців з вищою освітою, згідно умов якої, відповідачка взяла на себе обов'язок після закінчення навчання прибути за місцем призначення і відпрацювати не менш трьох років, а в разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати вартість навчання.

1 червня 2012 року відповідачці виданий диплом молодшого спеціаліста присвоєна кваліфікація медичної сестри за спеціальністю «сестринська справа».

За протоколом № 6 від 28 травня 2012 року засідання комісії з персонального розподілу випускників денного відділення, відповідачку було направлено на роботу медичною сестрою в КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя», про що того ж дня відповідачці була видана картка працевлаштування, однак відповідачка до місця роботи у встановлений термін не прибула.

Позивач посилаючись на п. п. 8, 15, 20, 21, 24, 25 «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державний замовленням» затвердженого Постановою КМУ № 992 від 22 серпня 1996 року, просив стягнути з відповідачки понесені на її навчання витрати в розмірі 37441,81 грн. та судові витрати розмірі 342,64 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду Комунальний вищий навчальний заклад «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

В силу ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено, що наказом № 69-Ост від 14 серпня 2009 року відповідачка ОСОБА_5 з 1 вересня 2009 року зарахована на ІІ курс КЗ «Запорізький медичний коледж» ЗОР за спеціальністю «Сестринська справа» денної форма навчання (а.с.8,11). Згідно наказу № 53-Ост від 1 червня 2012 року відповідачка закінчила повний курс навчання за спеціальністю «Сестринська справа» з присвоєнням кваліфікації «медична сестра» (а.с.8,17), отримавши диплом молодшого спеціаліста за спеціальністю «Сестринська справа» здобувши кваліфікацію медичної сестри (а.с.6).

Згідно довідки від 25.5.2014 року про відшкодування вартості навчання у коледжі загальна вартість навчання ОСОБА_5 за держзамовленням за весь період з 1 вересня 2009 року по 1 липня 2012 року становить 37441,81 грн. (а.с.9)

Згідно угоди про підготовку фахівців з вищою освітою від 24 липня 2009 року, укладеною між КЗ «Запорізький медичний коледж» ЗОР і ОСОБА_6 п.1 «Вищий заклад освіти зобовязується забезпечити студентові: місце працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації», в свою чергу, за п.2 Угоди «Студент зобовязується: в тому числі прибути після закінчення вищого закладу освіти на місцем направлення і відпрацювати не менш трьох років; у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку» (а.с.24).

Згідно Угоди позивач за п.1 надав відповідачці місце працевлаштування в державному секторі народного господарства після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації (а.с.13,14-16). В даному випадку посаду медичної сестри відділення травматології КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя».

Відповідно до наказу № 195 від 3 липня 2012 року ОСОБА_5 прийнята на посаду медичної сестри травматологічного відділення КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м.Запоріжжя» (а.с.90), тобто відповідачка прибула на працевлаштування за місцем направлення.

Однак в КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя» відповідачка пропрацювала до 2 липня 2013 року, звільнившись за власним бажанням (а.с.91).

18 липня 2013 року наказом № 162 відповідачка прийнята на посаду медичної сестри стаціонару гінекологічного відділення КУОЗ «Пологовий будинок № 1», де звільнена наказом № 287 від 25 серпня 2014 року за власним бажанням.

1 вересня 2014 року наказом № 262 відповідачка прийнята на посаду медичної сестри неврологічного відділення Багатопрофільної лікарні «ВітаЦентр» за договором, вказана лікарня не відноситься ні до державної ні до комунальної власності.

Наказом № 617 від 31 грудня 2014 року відповідачка звільнена з Багатопрофільної лікарні «ВітаЦентр» у звязку з закінченням дії договору (а.с. 91).

Наказом № 916 від 1 січня 2015 року відповідачка прийнята на посаду сестри медичної процедурного кабінету невролога стаціонару Багатопрофільної лікарні «ВітаЦентр» де й працює до теперішнього часу (а.с.92).

Вказані встановлені судом обставини сторонами не оспорюються.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, виходив із того, що оскільки відповідно до типової угоди про підготовку фахівця укладеної між сторонами від 24 липня 2009 року,відшкодування вартості навчання передбачене лише за однієї умови - відмови їхати за призначенням, а оскільки відповідач певний час за призначенням працювала, тому відсутні і підстави для задоволення позову. Суд вважав, що угодою не передбачено відшкодування вартості навчання у разі звільнення за власним бажанням протягом трьох років з місця призначення.

Такі висновки суду є помилковими та не відповідають вимогам закону.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з Указом Президента України "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів" від 23 січня 1996 року № 77 із змінами і доповненнями, внесеними Указом Президента України від 16 травня 1996 року № 342, вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів: за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів - за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб для роботи у недержавному секторі народного господарства; за рахунок власних коштів особи - для роботи у державному і недержавному секторі народного господарства (за бажанням). Особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про освіту" випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи із положень п. п. 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, випускник вищого навчального закладу зобов'язаний відпрацювати за місцем призначення не менш трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його за ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до Державного бюджету вартість навчання.

В додатку №1 до Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, викладена типова угода про підготовку фахівців з вищою освітою.

Угода про підготовку фахівців з вищою освітою від 24 липня 2009 року, укладена між КЗ «Запорізький медичний коледж» ЗОР і ОСОБА_6 повністю відповідає вказаній типовій угоди затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992.

Суд відмовляючи в позові не врахував, що правовідносини між сторонами, враховуючи факт навчання відповідачки за державним замовленням, регулюються не тільки договірними зобовязаннями а і вказаними нормами законодавства відповідно до яких особи, які навчаються за рахунок державних коштів, зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки, а в разі звільнення за власним бажанням протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку вартість навчання.

Оскільки відповідач не спростовував, як факт навчання за державним замовленням, факт звільнення за власним бажанням протягом трьох років з місця призначення, так і розрахунок вартості навчання рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі та стягнення з відповідача вартості навчання в сумі 37441 грн. 81 коп.

Також з відповідача підлягають стягненню і витрати на сплату позивачем судового збору за подачу позову 342,64 грн. та за подачу апеляційної скарги 376,91 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального вищого навчального закладу «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25 грудня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Комунального вищого навчального закладу «Запорізький медичний коледж» Запорізької обласної ради до ОСОБА_5 про стягнення коштів за навчання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Комунального вищого навчального закладу «Запорізький медичний коледж» 37441 грн. 81 коп. в рахунок відшкодування витрат на навчання за державним замовленням, та 719 грн. 52 коп. в рахунок відшкодування витрат на сплату судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: