Справа № 361/7939/15-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/3389/16 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 33 15.08.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

15 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Таргоній Д.О., Іванової І.В.,

за участю секретаря - Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 15 листопада 2013 року,яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2014 року, на відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, з ОСОБА_3 на його користь стягнуто 60 696 грн. Зазначав, що відповідач тривалий час не виконував рішення суду та лише 30 липня 2015 року відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції було примусово стягнуто з відповідача на його користь 60 696 грн. З урахуванням наведеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь три проценти річних у розмірі 1 955 грн. 57 коп. та інфляційні втрати у розмірі 30 817 грн. 63 коп., а всього 32 773 грн. 20 коп.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Сторони у справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується даними розписки та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.154, 162).

04 липня 2016 року до апеляційного суду Київської області надійшло клопотання ОСОБА_4 про розгляд справи без його участі (а.с.155). 08 серпня 2016 року до апеляційного суду Київської області надійшла заява представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 про розгляд справи без його участі (а.с.157-158).

Враховуючи вказані обставини, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 липня 2014 року, задоволено частково позов ОСОБА_2 до СПД ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_6, приватне акціонерне товариство «Українська екологічна страхова компанія», про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 51 444 грн. матеріальної шкоди, 6 252 грн. 60 коп. витрат на проведення судової експертизи та 3 000 грн. моральної шкоди, а всього 60 696 грн. Зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 залишки пошкодженого автомобіля.

У добровільному порядку відповідач не виконав зазначене рішення суду.

30 липня 2015 року в рамках виконавчого провадження було виконано вказане вище рішення суду в примусовому порядку та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 60696 грн. (а.с.12).

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 зобов'язання за рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 15 листопада 2013 року щодо повернення відповідачу ОСОБА_3 залишків автомобіля марки «Renault Megane», реєстраційний номер 78552КН, не виконав, що підтверджується постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м.Києві від 27 травня 2015 року про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.103).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив із того, що положення ст.625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, які виникли у зв'язку із завданням шкоди під час дорожньо-транспортної пригоди.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, у зв'язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у загальному розмірі 60 696 грн.

Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, тому, є грошовим зобов'язанням.

Відтак, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14.

Проте у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, ЦПК України суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та дійшов помилкового висновку про те, що положення ст.625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що свідчить про необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції.

Вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, колегія вважає, що позов ОСОБА_2підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, що складають певний період, перемножити між собою. З метою полегшення розрахунку застосовуються також річні індекси, які визначаються шляхом множенням місячних індексів. Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур'єр».

Визначаючи розмір інфляційних втрат, позивач провів розрахунок за період з 01 липня 2014 року по 28 липня 2015 року.

Зокрема, ним було проведено розрахунок інфляційних окремо за період 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року та окремо за період з 01 січня 2015 року по 28 липня 2015 року. Інфляційні втрати за період з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2014 року з урахуванням суми боргу становлять 6 964 грн. 04 коп. (60 696 ? (1,004 ? 1,008 ?1,029?1,024 ? 1,019 ? 1,03)). Інфляційні втрати за період з 01 січня 2015 року по 28 липня 2015 року з урахуванням суми боргу становлять 23 853 грн. 59 (60 696 ? (1,031 ? 1,053 ?1,108?1,14 ? 1,022 ? 1, 004? 0,099)).

Таким чином, загальний розмір інфляційний втрат за період з 01 липня 2014 року по 28 липня 2015 року становить 30 817 грн. 36 коп. (6 964 + 23 859,59).

Колегія суддів погоджується з вказаним розрахунком інфляційних втрат, оскільки він складений відповідно до вимог закону.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з наданим позивачем розрахунком трьох процентів річних з таких підстав.

В обгрунтування вимог про стягнення трьох процентів річних, позивачем було складено розрахунок за період з 01 липня 2014 року по 28 липня 2015 року, згідно з яким розмір трьох процентів річнихвід простроченої суми за цей період склав 1 955 грн. 57 коп. (60 696 грн. ? 3% ? 365 ? 392).

Однак, з таким розрахунком позивача повністю погодитися не можна, оскільки позивачем не вірно визначено період розрахунку.

На відміну від інфляційних втрат, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3% ? 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

Враховуючи, що рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 15 листопада 2013 року, яке є підставою для виникнення у відповідача перед позивачем грошового зобов'язання, набрало законної сили 23 липня 2015 року, то прострочення вказаного грошового зобов'язання виникло на наступний день після набрання рішенням суду законної сили, тобто з 24 липня 2014 року, а відтак три проценти річних, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, підлягають розрахунку за період з 24 липня 2014 року по 28 липня 2015 року.

Так, за період з 24 липня 2014 року по 28 липня 2015 року розмір трьох процентів річнихвід простроченої суми складає 1 840 грн. 83 коп. (60 696 грн. ? 3% ? 365 ? 369).

Таким чином, загальна сума боргу з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річнихстановить 32 658 грн. 46 коп. (1 840 грн. 83 коп. + 30 817 грн. 63 коп.).

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 1 840 грн. 83 коп. та інфляційні втрати у розмірі 30 817 грн. 63 коп., а всього 32 658 грн. 46 коп.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 три проценти річних у розмірі 1 840 грн. 83 коп. та інфляційні втрати у розмірі 30 817 грн. 63 коп., а всього 32 658 (тридцять дві тисячі шістсот п'ятдесят вісім) грн. 46 коп.

У решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді