АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Тетірська сільська рада Червоноармійського району Житомирської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив суд встановити факт того, що національність ОСОБА_1, який народився в селі Тетірка, Новоград-Волинського району, Житомирської області - «поляк».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилався на те, що суд першої інстанції дав не вірну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, оскільки, на думку апелянта, їх цілком достатньо для задоволення його заяви.

На думку апелянта, він обрав правильний спосіб захисту свого права, а суд помилково вказав на зворотне.

ОСОБА_1 та його представники у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Справа № 755/1992/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14107/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Астахова О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Представник Тетірської сільскої ради пулинського району Житомирскої області направив до суду заяву з проханням розглядати справу без участі представника сільської Ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутністю представника зацікавленої особи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та його представників, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Колегією суддів встановлено, що у липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту того, що його національність - поляк.

Свою заяву обґрунтовував тим, що його мати була полькою, сповідувала римо-католицьку віру і проживала на території України, дотримуючись традицій польської національності, таких традицій дотримується і він та вважає себе поляком по національності.

Посилаючись на ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» за нормою якої громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. А також враховуючи, що досудове вирішення даного питання виявилось неможливим, заявник просив про встановлення юридичного факту, що його дійсна національність - «поляк».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 серпня 2016 року відкрито провадження за вказаною заявою.

Розглянувши заяву по суті, суд першої інстанції відмовив у її задоволенні, оскільки прийшов до висновку про відсутність доказів на підтвердження заявлених вимог, а також вважав, що заявник обрав не вірний спосіб захисту особистих немайнових прав.

Колегія суддів не повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається із вказаних норм права, встановлення факту, що має юридичне значення можливе за умови, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення прав саме заявника та якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Проте, як встановлено колегією суддів під час апеляційного розгляду справи, встановлення даного факту заявнику необхідно для того, щоб його діти та онуки могли реалізувати право на отримання картки поляка, тобто для того щоб у третіх осіб виникли умови для реалізації прав, що суперечить наведеним нормам права.

Крім того, згідно положень п.п. 2,3 Постанови Пленуму Верховного суду №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

У кожному разі суддя зобов'язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

Аналізуючи вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково відкрив провадження по справі та розглянув справу по суті, оскільки поставлені заявником питання не підвідомчі суду та існує іншій порядок їх встановлення, шляхом внесення змін в право установчі документи заявника в частині визначення його національності - українець.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про національні меншини України», Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Згідно Правил «внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених Наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011р., внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Тобто, заявлене питання не може бути розглянуто в окремому провадженні, оскільки існує іншій позасудовий порядок його розгляду вирішення, шляхом звернення до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, а у разі відмови, дії останніх оскаржуються в позовному провадженні.

До переліку, визначеному у частині першій статті 256 ЦПК України, юридичний факт, який просить встановити заявник, не відноситься.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у частині першій статті 256 ЦПК України, в судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи те, що судом першої інстанції було помилково відкрито провадження по справі, оскільки встановлення факту належності національності конкретній особі не підвідомчі розгляду в порядку цивільного судочинства, колегія суддів закриває провадження в ній на підставі п. 1 ст. 205 ЦПК України.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року скасувати.

Провадження по справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Тетірська сільська рада Червоноармійського району Житомирської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді