Справа № 310/9801/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08 квітня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і земельною ділянкою, встановлення земельного сервітуту, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, який двічі уточнювала (а.с. 37-38, 122-124) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та встановлення земельного сервітуту, в якому зазначала, що вона є власником ? частини домоволодіння №30 по вул. Одеській в м. Бердянську. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1066 кв.м. Їй належить зокрема споруда літ. «а1» площею 56,8 кв.м., яка побудована у 1992 році. Стіна цієї будівлі знаходиться на межі з земельною ділянкою по вул. Севастопольській, 27, власником якої є відповідач. Весь час вона мала змогу обслуговувати споруду літ. «а1». Влітку 2015 року звернулася до відповідача з проханням надати можливість відремонтувати свій будинок, але їй було відмовлено. Вважає, що відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Посилаючись на ст. 391,401,402 ЦК України, ст.ст. 98-100 ЗК України просить зобовязати ОСОБА_4 не чинити їй перешкоди в обслуговуванні задньої стіни належного їй на праві власності житлового будинку та вимощення до цього будинку шляхом звільнення доступу до цієї стіни будинку з метою її обслуговування та ремонту на будь-який час; встановити постійний безоплатного сервітут розміром 1,5м. на 10м. ( по стіні прибудов літ. «а1» житлового будинку та вимощення до цього будинку за рахунок земельної ділянки по вул. Севастопольській,27 в м. Бердянську, що перебуває у власності ОСОБА_4

У листопаді 2015 року відповідач ОСОБА_4 подав зустрічний позов, який уточнив у березні 2016 року (а.с.46-47, 127-129). В обгрунтування зустрічного позову зазначив, що є власником житлового будинку №27 по вул. Севастопольській в м. Бердянську та земельної ділянки площею 0,0640га. Домоволодіння №30 по вул. Одеській в м. Бердянську є суміжним домоволодінням. Позивачкою порушені правила добросусідства, встановлені ст. 103 ЗК України. Вона влаштувала зливостоки з дахів своїх будівель та водостічний злив зі своєї земельної ділянки таким чином, що під час дощу вся вода з її двору та дахів, разом зі сміттям, недопалками, собачою шерстю стікає на його земельну ділянку, оскільки він знаходиться нижче. Внаслідок чого частина його земельної ділянки частково затоплюється і засмічується, чим йому спричиняється значна шкода, повязана з усуненням таких затоплень. Так, на даху літньої кухні «У» встановлений зливостік в бік його земельної ділянки, дах самовільно зведеного позивачкою навісу між літньою кухнею «У» і прибудовою «а1» влаштований таким чином, що вся вода стікає на його ділянку, на прибудові «а1» взагалі відсутні зливостоки. Крім цього, в фундаменті паркану в районі між літньою кухнею «У» і прибудовою «а1» позивачкою влаштовано отвір, через який стічні води стікають на його земельну ділянку. Він неодноразово звертався до ОСОБА_1 з вимогами усунути ці порушення, але до цього часу вона їх не усунула. Посилаючись на ст.ст. 373,391 ЦК України, ст.ст. 103,104 ЗК України просить суд усунути перешкоди у здійсненні ним права власності на земельну ділянку шляхом: реконструкції водостічної труби, встановленої на куті літньої кухні «У» буд. №30 по вул.. Одеській в м. Бердянську таким чином, щоб стічні води з даху літньої кухні «У» не потрапляли на територію його земельної ділянки; зносу самовільно зведеного навісу, розташованого між літньою кухнею «У» і прибудовою «а1»; заглушення отвору в фундаменті паркану №10, встановленого на межі земельних ділянок, в районі літньої кухні «У» і прибудови «а1».

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали просять їх задовольнити. Суду пояснили, що відповідач чинить перешкоди у здійснені ремонту стінки житлової прибудови «а1», яка знаходиться на межі їх земельних ділянок. Згідно п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень» передбачено, що для догляду за будівлями та здійснення їх поточного ремонту відстань до сусідньої меді ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни слід приймати не менше 1,0м. Але відповідач її на свою земельну ділянку для проведення ремонтних робіт не пускає. З цього приводу вона зверталася до правоохоронних органів, які рекомендували їй звернутися до суду. Для обслуговування житлової прибудови «а1» їй необхідно встановити постійний безоплатний земельний сервітут для задоволення потреби в обслуговуванні свого житлового будинку розміром 1,5м. на 10м. по стіні прибудови літ. «а1», оскільки іншим шляхом здійснювати обслуговування і ремонт цієї прибудови не можливо.

Зустрічні позовні вимоги позивач та її представник не визнають. В обґрунтування заперечень зазначають, що земельна ділянка відповідача дійсно знаходиться на природно сформованій місцевості нижче її земельної ділянки. Між її земельною ділянкою і земельною ділянкою відповідача фактично існує розрив у 0,1м., що підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), виготовленою ПП «Азовгеопроект». Влаштувати іншим чином водостічні труби не має можливості. Відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що його земельній ділянці внаслідок неправомірних дій позивачки спричиняється якась шкода. Просять відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача ОСОБА_5 зустрічний позов ОСОБА_4 підтримав з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Суду додатково пояснив, що відповідач неодноразово просив ОСОБА_1 переробити водостічні зливи таким чином, що вода з них не потрапляла на його земельну ділянку, але позивачка ніяких дій не вчинила. Через це між ними виник конфлікт. Проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що позивачка до ОСОБА_4 з приводу укладання договору сервітуту не зверталася, не надавала йому ні проекту договору, ні схеми розташування земельного сервітуту, ні будь-якої проектної землевпорядної документації щодо визначення розміру і конфігурації земельного сервітуту. Також вважає, що нею не доведено, що обслуговування стіни її житлової прибудови «а1» технічно не можливо здійснювати в інший спосіб. Крім того, в договорі дарування від 22.05.1992 року, укладеному ОСОБА_1, такий обєкт як прибудова «а1» взагалі не значиться. Доказів того, що між нею та іншим співвласником житлового будинку №30 по вул. Одеській в м. Бердянську було здійснено поділ цього домоволодіння чи встановлено порядок користування житловим будинком позивачем не надано. Крім того зазначає, що ОСОБА_4 ніяким чином не перешкоджає позивачу у здійсненні її прав власності на житловий будинок. Просить відмовити у задоволенні позову і задовольнити зустрічний позов відповідача.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Відповідно до ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.ст. 58-59 ЦПК України докази мають бути належними і допустимими. Підстави звільнення від доказування визначені у ст.61 цього кодексу.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов"язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Як вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 є власником 1/2 частини домоволодіння №30 по вул. Одеській в м. Бердянську, яке знаходиться на земельній ділянці площею 990 кв.м., що підтверджується договором дарування від 22.05.1992 року (а.с.7-8). Іншим співвласником цього домоволодіння є ОСОБА_6 За даними технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ( а.с.97-117) домоволодіння №30 по вул. Одеській в м. Бердянську розташоване на земельній ділянці площею 0,1065га. Вказана земельна ділянка межує з земельною ділянкою (від Г до Д) по вул. Севастопольській,27, власником якої є ОСОБА_4, що підтверджується також державним актом на право власності на земельну ділянку від 06.12.2006 року (а.с.52).

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 28.02.2014р. (а.с.9-12) вбачається, що на межі цих земельних ділянок позивачем у 1992 році збудована житлова прибудова літ. «а1».

За даними технічної документації з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а саме з креслення перенесення меж земельної ділянки в натурі (а.с.107) вбачається, що від житлової прибудови «а1» позивача до межі земельної ділянки наявна відстань 0,1м., але з технічної документації видно, що паркан між суміжними земельними ділянками встановлений від кутів прибудови «а1». Тобто, при будівництві прибудови «а1» позивачем не були дотримані вимоги ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень» якими передбачено, що: відстань до межі ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни повинна становити не менше 1 м.

Позивач вказує на те, що відповідач перешкоджає їй у доступі до стіни житлової прибудови і, посилаючись на ст. 391 ЦК України, просить зобовязати відповідача не чинити їй перешкоди в обслуговуванні стіни належного їй на праві власності житлового будинку.

За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Умовою задоволення негаторного позову є встановлення судом факту протиправності дій відповідача. Натомість під час розгляду справи судом не встановлено в діях відповідача ОСОБА_7 жодниї протиправних дій, які перешкоджають позивачу користуватися чи розпоряджатися своїм нерухомим майном.

За таких підстав у задоволенні позову в частині зобовязання відповідача не чинити позивачу перешкоди в обслуговуванні задньої стіни належного їй на праві власності будинку шляхом звільнення доступу до стіни будинку задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про встановлення сервітут, то суд приходить до висновку, що вони також не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 401 ЦК України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до ст. 100 ЗК України, ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

За ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Таким чином, закон вимагає від позивача надання доказів того, що: між нею та відповідачем у справі не досягнуто домовленості про встановлення сервітуту та його умов; нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. При цьому обов'язок обґрунтування площі і меж чужої земельної ділянки, встановлення сервітуту на яку вимагає позивач, а також виготовлення проекту технічної документації із встановлення земельного сервітуту покладається саме на позивача.

Натомість під час розгляду справи позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження звернення до відповідача з пропозицією укласти договір сервітуту та неможливості використання своєї земельної ділянки без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, не обґрунтовано необхідність встановлення земельного сервітуту площею 1,5м.на 10м., не надано технічної документації з визначення меж земельного сервітуту на місцевості.

Посилання позивача як на доказ недосягнення згоди з відповідачем щодо встановлення сервітут на висновок дільничного інспектора міліції Бердянського МВ ГУМВС від 13.08.2015р. за результати розгляду її звернення не може бути належним і допустимим доказом у цій справі.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні його права власності, то суд приходить до наступного.

За вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 3, ч.1 ст.15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих правових норм, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до розяснень, викладених в п.33 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» N 5 від 07.02.2014р., суди застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

В обґрунтування позову відповідач посилається на те, що Позивачкою порушені правила добросусідства, встановлені ст. 103 ЗК України. Вона влаштувала зливостоки з дахів своїх будівель та водостічний злив зі своєї земельної ділянки таким чином, що під час дощу вся вода з її двору та дахів, разом зі сміттям, недопалками, собачою шерстю стікає на його земельну ділянку, внаслідок чого частина його земельної ділянки частково затоплюється і засмічується, чим йому спричиняється значна шкода, повязана з усуненням таких затоплень.

Судом встановлено, що домоволодіння №30 по вул. Одеській в м. Бердянську є спільною частковою власністю відповідача ОСОБА_1 ( ? частка) і ОСОБА_6 Земельна ділянка під цим домоволодінням знаходиться у їх спільному користуванні.

Відповідачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що внаслідок неправомірних дій саме позивачки було порушено його право власності на земельну ділянку і спричинено шкоду земельній ділянці.

Суд не може прийняти в якості доказів спричинення шкоди земельній ділянці ОСОБА_4 надані ним фотокартки ( а.с.57-61) та висновок дільничного інспектора міліції Бердянського МВ ГУМВС від 13.08.2015р. за результати розгляду звернення ОСОБА_1, оскільки вони не є належними і допустимими в розумінні ст.ст. 58-60 ЦПК України, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано жодного висновку компетентного органу щодо спричинення земельній ділянці відповідача будь-якої шкоди внаслідок неправомірних дій ( бездіяльності) відповідача.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 необхідно відмовити за їх недоведеністю.

Керуючись ст..10,11,15,57-60, 208, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 319,401-402 ЦК України, ст. ст. 98-100,103 ЗК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком і земельною ділянкою, встановлення земельного сервітуту відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права власності відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд Бердянський міськрайонний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_8