АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2437/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування», Первинна профспілкова організація Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування», третя особа: директор Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування протоколу, рішення профспілкової організації, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування», Первинна профспілкова організація Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування», третя особа: директор Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_7, з урахування уточнених позовних вимог просив суд визнати незаконним і скасувати протокол № 15 від 10.12.2014 Первинна профспілкова організація Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування», визнати незаконним і скасувати рішення Первинна профспілкова організація Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» № 12 від 10.12.2014 про надання згоди на звільнення члена профспілкового комітету, скасувати наказ № 199-к від 11.12.2014 про звільнення, зобов'язати відповідача поновити позивача на посаді начальника відділу кадрів Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування», стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.12.2014 по день поновлення на роботі, стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» моральну шкоду в розмірі 4 000 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 2 100 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування», Первинна профспілкова організація Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування», третя особа: директор Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування протоколу, рішення профспілкової організації, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове рішення, яким визнати рішення у формі протоколу № 15 від 10 грудня 2014 року Первинна профспілкова організація Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування», наказ відповідача № 199-к від 11.12.2014 про звільнення з посади начальника відділу кадрів незаконними, поновити його на роботі на посаді начальника відділу кадрів з 11 грудня 2014 року, відшкодувати 91 566,93 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу, 4 000,00 грн. моральної шкоди та 2100,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката, мотивуючи тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив про те, що судом першої інстанції не вирішено питання про можливість застосування правової норми п.5 ч.І ст.41 КЗпП України до посадових осіб державних та комунальних закладів, оскільки Законом № 1255 були внесені зміни в тому числі до ГК України і Закону України «Про акціонерні товариства», то, розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв'язку, можна дійти висновку, що термін «посадові особи» був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів. Вважає, що положення п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України неправомірно застосовані як підстава для його звільнення позивача з начальника відділу кадрів Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування», а тому його звільнення є незаконним. Також просив звернути увагу на те, що суд першої інстанції помилково відмовив у залученні до справи в якості третіх осіб членів Первинна профспілкова організація Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування», оскільки рішення у справі матиме для них значення та наслідки.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги. Представник відповідача Калюжний О.О. заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідачі Первинна профспілкова організація Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» та третя особа: директор Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_7 в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. Третя особа ОСОБА_7 надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 240 том 1). У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив із того, що позивач за час роботи в Ритуальній служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» мав статус посадової особи, а тому звільнення позивача із займаної посади за п. 5 ч.1 ст.41 КзпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства. Відповідно відсутні підстави для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Також суд не вбачав підстав для задоволення витрат на правову допомогу.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з таких підстав.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 12.05.2011 позивача було прийнято на посаду начальника відділу кадрів Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» шляхом укладення безстрокового трудового договору (а.с. 21).

Протоколом зборів Первинна профспілкова організація Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» № 4 від 25.02.2014 було прийнято рішення щодо затвердження складу профспілкового комітету, до якого, зокрема увійшов позивач ОСОБА_4 (а.с. 16-19).

09.04.2014 прокуратурою м. Києва було направлено директору Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» подання за вих. № 07/1/1-124вих-14 про усунення порушень вимог законодавства про працю, причин та умов, що їм сприяють, відповідно до якого Ритуальну службу спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» було зобов'язано розглянути вказане подання та вжити заходів щодо усунення порушень законодавства; вирішити питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності першого заступника директора ОСОБА_10 та начальника відділу кадрів ОСОБА_4 (а.с. 11-13).

Наказом № 189 від 22 жовтня 2014 року Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» призначено службове розслідування в термін з 22 жовтня 2014 року по 19 грудня 2014 року, на час якого відсторонено від виконання службових обов′язків начальника відділу кадрів ОСОБА_4 (а.с. 14).

02.12.2014 відповідачем Ритуальною службою спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» видано наказ № 222 відповідно до якого наказ № 189 від 22.10.2014 «Про відсторонення від роботи начальника відділу кадрів Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_4 визнано таким, що втратив чинність (а.с. 111).

З 24.11.2014 по 03.12.2014 позивач ОСОБА_4 перебував у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується наказом № 207-к від 24.11.2014 (а.с. 141).

24.11.2014 директор Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» звернулась із поданням до Голови Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» про надання згоди на звільнення начальника відділу кадрів ОСОБА_4 в силу п. 5 ст. 41 КЗпП України на підставі рішення власника (а.с. 119).

10.12.2014 на засіданні Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» було розглянуте подання директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» та прийнято рішення про надання згоди на звільнення позивача на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України, що підтверджується відповідним протоколом № 15 (а.с. 123-124).

Наказом директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» від 11.12.2014 № 199-к «Про звільнення» позивача ОСОБА_4 як начальника відділу кадрів Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» з 11.12.2014 було звільнено із займаної посади у зв'язку із припиненням повноважень посадової особи згідно п.5 ст. 41 КЗпП України. У якості підстави у даному наказі зазначено рішення директора підприємства.

Відповідно до п.6.3.10. Статуту Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» директор підприємства призначає на посади та звільняє з посад працівників підприємства.

Надаючи правову оцінку підставам звільнення позивача із займаної посади колегією суддів встановлено.

Так, п. 4 ст. 36 КЗпП України передбачає можливість припинення трудового договору шляхом розірвання його з ініціативи працівника, власника або виборного органу первинної профспілкової організації чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу. Зокрема, спеціальною нормою, що дозволяє власнику розірвати трудовий договір є ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до п.5 ст.41 КЗпП України, крім підстав передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, також, у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Норму частини першої статті 41 КЗпП України було доповнено пунктом 5 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» від 13 травня 2014 року № 1255-VII.

Вказаний Закон набрав чинності 1 червня 2014 року та метою його прийняття було покращення інвестиційного клімату шляхом надання інвесторам (власникам) господарських товариств права звільняти посадових осіб (керівників, членів виконавчих органів) без зазначення причин, а також узгодження в цьому контексті норм трудового та господарського законодавства. Як гарантію в таких випадках передбачено виплату працівникам вихідної допомоги в розмірі не менше, як шестимісячний середній заробіток ( ст.44 КЗпП).

Зокрема, стаття 41 КЗпП доповнена пунктом п'ятим, який встановлює додаткову підставу розірвання трудового договору - «припинення повноважень посадових осіб».

Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття «посадових осіб», так і типу та організаційно-правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються.

Питання про можливість застосування відповідних правових норм до посадових осіб державних та комунальних закладів, безперечно суперечить меті та логіці Закону №1255-VII.

Поняття посадової особи у КЗпП України не визначено, а визначається воно виключно ГК України, згідно з частиною 2 статті 89 - посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради.

У статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року міститься визначення уточненого поняття «посадові особи органів акціонерного товариства» Це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.

Оскільки Законом № 1255-VII були внесені зміни в тому числі до ГК України і Закону України «Про акціонерні товариства», то, розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв'язку, можна дійти висновку, що термін «посадові особи» був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів.

Відтак, пункт 5 частини 1 статті 41 КЗпП України стосується посадових осіб господарських товариств, яким не є Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування», а позивач - начальник відділу кадрів Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» не є спеціальним суб'єктом, щодо якого може бути застосована вказана норма.

Таким чином колегія суддів вважає, що положення п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України неправомірно застосовані як підстава для звільнення позивача з посади начальник відділу кадрів Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування».

З урахуванням викладеного, вимога позивача про поновлення його на попередній посаді підлягає задоволенню.

Вимога позивача про скасування наказу № 199-к від 11.12.2014 про його звільнення з посади задоволенню не підлягає, оскільки чинним законодавством України, яким регулюються трудові відносини, визначено, що видача та скасування наказів відноситься виключно до компетенції власника або уповноваженого ним органу, а до повноважень суду належить перевірки законності наказу.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю - абзац 2 пункту 4 Порядку.

Колегією суддів встановлено, що звільнення ОСОБА_4 відбулося 11.12.2014. Позивач з 01.03.2014 по 21.10.2014 перебував на лікарняному та у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю отримував допомогу (а.с. 186-195 том 1). В період з 22.10.2014 по 02.12.2014 позивача у відповідності до наказу № 189 від 22.10.2014 та наказу № 222 від 02.12.2014 було відсторонено від виконання службових обов′язків начальника відділу кадрів (а.с. 14, 111 том 1). З 24.11.2014 по 03.12.2014 позивач ОСОБА_4 перебував у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується наказом № 207-к від 24.11.2014 (а.с. 141).

Таким чином для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу за основу береться заробітна плата за фактично відпрацьовані позивачем ОСОБА_4 повних два календарні місяці, що передували дню звільнення, а саме: січень та лютий 2014 року. Згідно індивідуальної відомості Пенсійного фонду України про застраховану особа ОСОБА_4 вбачається, що за звітний 2014 рік заробітна плата у січні 2014 року становить суму 6 876,00 грн., у лютому 2014 року - 6 876,00 грн. Кількість робочих днів у січні 2014 року становить - 20, у лютому 2014 року - 21 день.

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Таким чином розмір середньоденної заробітної плати працівника ОСОБА_4 буде складати: (6 876,00 грн. + 6 876,00 грн.) : (20+21) = 335,41 грн.

Кількість днів вимушеного прогулу відповідно до заявлених вимог позивача, який просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.12.2014 по день поновлення на роботі, тобто з дня звільнення до дня ухвалення судового рішення становить 325 дні.

Разом з тим, як встановлено із пояснень позивача та поданих ним письмових доказів, що з 14 квітня 2015 року по 14 березня 2016 року він працював на нижчеоплачуваній роботі в ТОВ «Гранд-Фурор» та отримував заробітну плату. За цей період нарахована заробітна плата складає суму 23 145,18 грн.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Отже, період з 14 квітня 2015 року по 14 березня 2016 року, коли позивач працював у ТОВ «Гранд-Фурор» та отримував заробітну плату не був вимушеним прогулом, а тому за вказаний період підлягає стягненню різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Таким чином, з відповідача Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» на користь позивача підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу в сумі 85 863,07 грн. із розрахунку 109 008,25 грн. (325 дні х 335,41 грн.) за мінусом 23 145,18 грн. (нарахованої заробітної плати в ТОВ «Гранд-Фурор»).

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК).

В обгрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач посилався на те, що відповідач - Ритуальна служба спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» порушив законодавство про працю і незаконного в односторонньому порядку розірвав з ним трудовий договір. Дії відповідача Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» викликали у позивача сильні душевні хвилювання, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв′язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для подальшої організації свого життя як інваліда 3 групи. Завдану моральну школу позивач оцінив в сумі 4 000,00 грн.

Стаття 237-1 КЗпП передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб та містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Наведені позивачем обставини свідчать про негативні наслідки (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з посяганням на його трудові права, а тому установивши порушення трудових прав позивача та наявність підстав для покладення на роботодавця відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, колегія суддів дійшла висновку про доведеність позивачем вимог щодо заподіяння йому моральної шкоди, розмір якої виходячи з принципів розумності і справедливості визначає в сумі 1000,00 грн.

Вимоги позивача в частині визнання незаконним і скасування протоколу № 15 від 10.12.2014 Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування», визнання незаконним і скасування рішення Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» № 12 від 10.12.2014 про надання згоди на звільнення члена профспілкового комітету не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в судовому порядку може бути оскаржено лише рішення профспілкового органу, в якому порушено вимогу про розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації.

Відповідно до ч. 6 ст. 39 цього Закону рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

При розгляді справи встановлено, що 10.12.2014 на засіданні Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» було розглянуте подання директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» та прийнято рішення про надання згоди на звільнення позивача на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України, що підтверджується відповідним протоколом № 15 (а.с. 123-124).

Згода відповідного органу на звільнення слід розглядати як елемент підстави для звільнення.

Таким чином спірне рішення профспілкової організації про надання згоди на звільнення позивача, викладене в протоколі від 10.12.2014 № 15 відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі, має рекомендаційний характер, правова оцінка цього рішення була надана при вирішенні даної цивільної справи.

Не підлягають задоволенню також вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу з наступних підстав.

Так, згідно зі статтею 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

При визначенні розміру витрат на правову допомогу, суди керуються положення статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», в якій передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу з урахуванням граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Отже, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, що договір про надання правової допомоги від 21 липня 2015 року, додаток від 01 вересня 2015 року підписаний між ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_12 ( а.с. 130-133 том 1). Договором та додатковою угодою визначено, що після підписання договору адвокату виплачується аванс в сумі 400,00 грн., а плата за надані послуги в сумі 1 700,00 грн. виплачується адвокату після підписання додаткової угоди. Разом з тим, документального підтвердження переліку витрат на правову допомогу, розрахунку таких витрат та їх оплату позивачем суду не надано та матеріали справи не містять.

За наведених обставин у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу слід відмовити.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позов ОСОБА_4 слід задовольнити частково. Визнати незаконним наказ № 199-к від 11.12.2014 про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника відділу кадрів Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування». Поновити ОСОБА_4 на посаді начальника відділу кадрів Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» з 11.12.2014. Стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» на користь ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 85 863,07 грн. Стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн. В решті позову слід відмовити.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі та в частині стягнення з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку в розмірі 6 876,00 гривень слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, на відшкодування сплаченого судового збору слід стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» на користь держави судовий збір в сумі 1 345,83 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ № 199-к від 11.12.2014 про звільнення ОСОБА_4 з посади начальника відділу кадрів Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування».

Поновити ОСОБА_4 на посаді начальника відділу кадрів Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» з 11.12.2014.

Стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» на користь ОСОБА_4 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 85 863,07 грн.

Стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн.

Стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» на користь держави судовий збір в сумі 1 345,83 грн.

В решті позову відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та в частині стягнення з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємства комунально-побутового обслуговування» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку в розмірі 6 876,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий

Судді: