Єдиний унікальний номер 741/1149/16
Провадження № 2/741/470/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 17 листопада 2016 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретарів Жирка О.В., Мартиненка С.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача та її представника Поживотько М.М.,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області про визнання свідоцтв про право на спадщину та державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними,

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її (позивача) дід - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому на підставі сертифікату серії НОМЕР_1 право на земельну частку (пай) розміром 4,34 в умовних кадастрових гектарах із земель колишнього КСП імені Щорса. Син ОСОБА_6, який є її (позивача) батьком - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 а тому вона в силу ч. 2 ст. 529 ЦК УРСР є спадкоємцем ОСОБА_6 за законом. На момент смерті ОСОБА_6 вона (позивач) постійно проживала разом з ним, після смерті доглядала за його будинком, обробляла земельну ділянку, а тому в силу п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину. Вона (позивач) зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено у зв'язку з тим, що після померлого ОСОБА_6 за заявою її (позивача) дядька - ОСОБА_8, на його ім'я видано свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно. На підставі зазначеного свідоцтва про право на спадщину на ім'я ОСОБА_8 було видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 помер, спадщину після його смерті прийняла дружина - ОСОБА_5, яка 28 вересня 2006 року отримала свідоцтва про право на спадщину на спадкові земельні ділянки. На підставі цих свідоцтв на ім'я ОСОБА_5 було видано державні акти про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4 Вона (позивач) вважає, що при видачі 19 березня 2004 року свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я ОСОБА_8 після померлого ОСОБА_6 були порушені вимоги законодавства та її спадкові права, а тому зазначене свідоцтво, а також похідні документи підлягають визнанню недійсними.

ОСОБА_4 просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19 березня 2004 року на ім'я ОСОБА_8; державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2; свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 28 вересня 2006 року на ім'я ОСОБА_5; державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5; державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3.

У судове засідання позивач не з'явилася, її представник позовні вимоги підтримав з мотивів, які зазначені в позовній заяві, просив їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги визнали частково, просили за ОСОБА_5 залишити право власності на 1/2 частину успадкованих земельних ділянок, так як вона на законних підставах оформила спадщину після смерті ОСОБА_8, та стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_5 1 000 грн. витрат на правову допомогу.

У судове засідання представник Носівської районної державної нотаріальної контори не з'явився, завідувач подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі їх представника.

У судовому засіданні представник третьої особи пояснила, що на запит адвоката ОСОБА_1 відділ Держгеокадастру у Носівському районі надав інформацію про те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 березня 2004 року ОСОБА_8 було виготовлено та видано державний акт серії НОМЕР_2. Після смерті ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 вересня 2006 року ОСОБА_5 було видано державні акти серії НОМЕР_3 та НОМЕР_4

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, її представника та представника третьої особи, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 за життя набув право на земельну частку (пай) площею 4,34 в умовних кадастрових гектарах, як член колишнього КСП імені Щорса, на його ім'я було виписано та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, який зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів 25 жовтня 1996 року за № 594, що підтверджується повідомленням відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 22 червня 2016 року (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 23).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 20 вересня 2016 року (а.с. 41), а тому спадкоємство після його смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

З копії спадкової справи № 151/2004 до майна померлого ОСОБА_6 (а.с. 45-47) вбачається, що спадщину прийняв син - ОСОБА_8, на ім'я якого 19 березня 2004 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) розміром 4,34 га члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Щорса, належного померлому ОСОБА_6 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Носівською районною державною адміністрацією 22 жовтня 1996 року на підставі рішення від 1 липня 1996 року № 155, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за № 594.

На підставі зазначеного свідоцтва ОСОБА_8 було виготовлено та видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 загальною площею 3,34 га (2,45 га - рілля, 0,89 - кормові угіддя), який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів за № 96 від 6 травня 2004 року, що підтверджується повідомлення відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 22 червня 2016 року (а.с. 14).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, спадщину після його смерті прийняла дружина - ОСОБА_5, яка 28 вересня 2006 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку (пай № 1004) загальною площею 3,34 га, надану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області та належала спадкодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, що підтверджується копією спадкової справи № 450/2006 (а.с. 42-44).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 вересня 2006 року ОСОБА_5 було видано державні акти на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 площею 2,45 га, кадастровий номер НОМЕР_6, та серії НОМЕР_5 площею 0,89 га, кадастровий номер НОМЕР_7 із земель колишнього КСП імені Щорса, які зареєстровані в книзі записів реєстрації державних актів за № 080 та № 081 від 19 серпня 2008 року, що підтверджується повідомленням відділу Держгеокадастру у Носівському районі від 14 липня 2016 року (а.с. 16) та копіями державних актів (а.с. 17; 18).

У судовому засіданні встановлено, що крім ОСОБА_8 у ОСОБА_6 був ще один син - ОСОБА_7, що підтверджується копією посвідки про народження (а.с. 7).

З копії свідоцтва про смерть (а.с. 8) вбачається, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Частиною 2 ст. 529 ЦК УРСР встановлено, що онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 9) та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 25 лютого 2016 року (а.с. 10).

Таким чином, ОСОБА_4 має право на спадкоємство після смерті ОСОБА_6, як спадкоємець першої черги за законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5, встановлено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, крім іншого, довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним.

З копії довідки виконкому Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 314 від 16 лютого 2016 року (а.с. 11) вбачається, що ОСОБА_6 був зареєстрований та проживав постійно на день своєї смерті разом з онукою ОСОБА_4 та правнукою ОСОБА_9 у будинку АДРЕСА_1

Таким чином, ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_6 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті.

Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини.

Таким чином, при видачі 19 березня 2004 року свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_8 на право на земельну частку (пай) в цілому, не було враховано те, що крім ОСОБА_8 був інший спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_6 на право на земельну частку (пай), яке належало ОСОБА_6 на підставі сертифіката серії НОМЕР_1, у зв'язку з тим, що на ім'я ОСОБА_8 видано свідоцтво про право на спадщину відносно спадкового майна, на яке претендує ОСОБА_4, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1403/02-31 від 20 липня 2016 року (а.с. 19).

Частиною 5 ст. 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Абзацом 3 пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що іншими підставами для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину можуть бути, зокрема, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб.

Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19 березня 2004 року на ім'я ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_6, порушує права ОСОБА_4

Враховуючи те, що спадкоємцями ОСОБА_6 першої черги за законом, які прийняли спадщину, є ОСОБА_8 та ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19 березня 2004 року на ім'я ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_6 підлягає визнанню частково недійсним на 1/2 частину.

Часткова недійсність зазначеного свідоцтва про право на спадщину тягне за собою визнання частково недійсними і похідних документів.

Визнання недійсними в цілому спірних свідоцтв про право на спадщину та державних актів порушуватиме права відповідача ОСОБА_5, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8

За встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 2 756,01 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 1; 25).

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, за кожну вимогу немайнового характеру.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 грн.

Таким чином, позивач внесла судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, позивач та її представник не просили повернути надміру сплачений судовий збір у сумі 0,01 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено на 50 %, а тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рівних частинах судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу відповідач надала суду оригінал квитанції прибуткового касового ордеру № 15 від 24 жовтня 2016 року (а.с. 59), з якої вбачається, що ОСОБА_5 сплатила адвокату Поживотько М.М. за надання правової допомоги грошові кошти в сумі 1 000 грн.

У матеріалах справи відсутній акт виконаних робіт, дані про кількість годин, які затратив для надання правової допомоги адвокат Поживотько М.М. по цій справі.

Таким чином, витрати ОСОБА_5 на правову допомогу документально не підтверджені і не доведені, а тому не підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 524, 529, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 15, 16, 1301 ЦК України, ст.ст. 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати частково, а саме на 1/2 частину, недійсним:

- свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 19 березня 2004 року Носівської районною державною нотаріальною конторою після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 на ім'я ОСОБА_8 на право на земельну частку (пай) розміром 4,34 га члена колективного сільськогосподарського підприємства імені Щорса, належного померлому ОСОБА_6 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого Носівською районною державною адміністрацією 22 жовтня 1996 року на підставі рішення від 1 липня 1996 року № 155, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за № 594;

- державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 загальною площею 3,34 га (2,45 га - рілля, 0,89 - кормові угіддя), виданий на ім'я ОСОБА_8 та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за № 96 від 6 травня 2004 року;

- свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 28 вересня 2006 року державним нотаріусом другої Чернігівської державної нотаріальної контори - виконуючим обов'язки державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області Гринь Л.А. після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 на ім'я ОСОБА_5 на земельну ділянку (пай № 1004) загальною площею 3,34 га, надану для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області та належала ОСОБА_8 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів за № 96 від 6 травня 2004 року;

- державний акт серії НОМЕР_3 про право власності на земельну ділянку площею 2,45 га, кадастровий номер НОМЕР_6, яка розташована на території Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області, виданий на ім'я ОСОБА_5 та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за № 080 від 19 серпня 2008 року;

- державний акт серії НОМЕР_5 про право власності на земельну ділянку площею 0,89 га, кадастровий номер НОМЕР_7, яка розташована на території Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області, виданий на ім'я ОСОБА_5 та зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів за № 081 від 19 серпня 2008 року.

Стягнути з ОСОБА_5 та Носівської районної державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відмовити ОСОБА_5 у стягненні з ОСОБА_4 на її користь витрат на правову допомогу.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Киреєв