АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

11 серпня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Крижанівської Г.В.,

при секретарі - Субчаку Ю.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним окремих частин договорів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року,

встановила:

у січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати частково недійсними договори купівлі-продажу цінних паперів.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року позовну заяву було повернуто позивачу для подачі до належного суду.

Не погоджуючись із ухвалою, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні до суду з позовом, позивач просив визнати частково недійсними договори купівлі-продажу цінних паперів, видом зобов'язання за якими є об'єкти нерухомості, а тому позов мав бути пред'явлений за місцезнаходженням нерухомого майна. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим.

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом не було враховано те, що предметом договорів, які він просить визнати частково недійсними, є не нерухоме майно, а цінні папери та права, що належать інвестору та надають можливість у майбутньому отримати у власність майно, а тому позов пред'явлено за загальним правилом підсудності за місцем реєстрації відповідача. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали.

Частиною 1 ст. 114 ЦПК України встановлено, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред'являються відповідно до частини першої статті 114 ЦПК за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об'єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред'являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_1, яка є предметом спірних договорів, знаходиться у Голосіївському районі м.Києва, а тому справа не підсудні Шевченківському районному суду м.Києва.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 відхилити, а ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді

№ справи: 761/16606/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8683/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.