Категорія 22Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання , -

встановила:

В травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, укладеного 01 грудня 2006 року між його бабою ОСОБА_4, ОСОБА_5 з однієї сторони та відповідачем, з іншої, про скасування права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1, зареєстрованого КП ВООБТІ 21.12.2006 року, реєстровий запис №397/44658 в реєстровій книзі за №492, визнання за позивачем права власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01.12.2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як відчужувачі, уклали з ОСОБА_3 як набувачем, договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, за яким відчужувачі (в рівних частках кожна) передали у власність набувача належну їм на праві приватної власності квартиру за АДРЕСА_1, а відповідач зобов'язався довічно утримувати відчужувачів, забезпечувати їх харчуванням і одягом, доглядати за ними, надавати їм необхідну допомогу, лікарські засоби, а також матеріальне забезпечення в сумі 150 грн., щомісячно.

Проте відповідач зобов'язань за договором щодо ОСОБА_4 не виконував належним чином, внаслідок чого остання протягом декількох років проживала у позивача, який утримував її до смерті, на що ніс всі необхідні витрати. 13 січня 2016 року ОСОБА_7 видала на ім'я ОСОБА_2 заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла позивачу. Після цього ОСОБА_4 погодилася на пропозицію позивача звернутися з позовом про розірвання договору довічного утримання, для чого навіть звернулася за правовою допомогою, проте реалізувати свій намір не встигла.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, і позивач здійснив її поховання, хоча це є обов'язком набувача майна, незалежно від умов договору.

В зв'язку тим, що він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 і до нього перейшли права та обов'язки бабусі, тому він має право звернутися до суду з вказаним позовом з підстав, з яких могла заявити такий позов спадкодавиця.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали з підстав, зазначених в ній, просили суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що 01.12.2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як відчужувані з однієї сторони, уклали з відповідачем ОСОБА_3 як набувачем, з другої сторони, договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_9, за яким відчужувачі (в рівних частках кожна) передали у власність набувача належну їм на праві приватної власності квартиру за АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 зобов'язався довічно утримувати ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а у разі втрати здоров'я також довічним доглядом, забезпечувати їх харчуванням і одягом, , надавати їм необхідну допомогу, лікарські засоби, медичну допомогу, зберігаючи в їх безкоштовному довічному користуванні всю квартиру, а також надавати матеріальне забезпечення в сумі 150 грн., щомісячно. Приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири (а.с.6 -7).

Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно зі ст.748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням вимог ст. 745 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) та вимог ст. 334 ЦК України набувач стає власником майна з моменту державної реєстрації договору.

На підставі вказаного договору довічного утримання за ОСОБА_3 КП ВООБТІ зареєстровано право приватної власності на квартиру за АДРЕСА_1, записано в реєстрову книгу за №492 за реєстровим №397/44658, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 21.12.2006 (а.с.9)

В подальшому, 13.01.2016 року ОСОБА_4 було складено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Стирижавської селищної ради Вінницького району Вінницької област ОСОБА_10, відповідно до якого ОСОБА_2 є спадкоємцем всього майна де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все те, на що спадкоємець матиме право на день смерті (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 01 лютого 2016 року (а.с.12,24).

Згідно зі ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з п. 5 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора.

Згідно з ч. 2 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Доказів , які б підтверджували прийняття ОСОБА_2 спадщини у вищевказаному порядку або на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, з урахуванням того, що місце реєстрації спадкодавця є відмінним від місця реєстрації і проживання ОСОБА_2 не надано.

З вищевказаним позовом ОСОБА_2 звернувся 26.05.2016 року, тобто до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України.

В судовому засіданні в апеляційному суді ОСОБА_2 пояснив, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори не звертався.

Таким чином ОСОБА_2 не доведено у встановленому законом порядку, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 і він є правонаступником спадкодавця.

При цьому, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_2 не є належним позивачем у зазначеній справі, оскільки смерть відчужувача за договором довічного утримання до вирішення справи допускає правонаступництво його спадкоємців, якщо відчужувач за договором довічного утримання пред'явив позов при житті.

У такому випадку спадкоємець може бути залучений до участі в справі на підставі ст. 37 ЦПК України і підтримати , пред'явлений відчужувачем позов в порядку процесуального правонаступництва.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі №6-142цс13.

Оскільки ОСОБА_4 за життя з відповідним позовом не зверталася, договір довічного утримання є припиненим в силу ч.2 ст. 755 ЦК України, а ОСОБА_2 не є відчужувачем спірної квартири, останній не уповноважений звертатися до суду із самостійними позовними вимогами про розірвання такого договору.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи та надавши належну оцінку наявним у справі доказам дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду є законним та обгрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись, ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ І.В. Міхасішин

Судді: /підпис/ І.М. Стадник

/підпис/ Ю.Б. Войтко

Згідно з оригіналом: