Справа № 2-394/10
Провадження №6/190/13/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року м.Пятихатки

Пятихатський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Резніченка М.С.,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

державного виконавця Солодуха А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Пятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в:

02.03.2016 р. державний виконавець відділу ДВС Пятихатського РУЮ ОСОБА_2 звернулася до суду з поданням, погодженим з начальником відділу, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, обґрунтовуючи вимогу тим, що на виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист № 2-394/10, виданий 26.08.2010 р. Пятихатським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки Дарії аліментів у розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 03.09.2010 р. відкрито виконавче провадження, та аліменти ОСОБА_3 не сплачує, має заборгованість у розмірі 42006,09 грн., на виклики у відділ ДВС боржник не зявляється. Просить обмежити ОСОБА_3 правом на виїзд за межі України до припинення дії його зобов'язань за виконавчим листом.

Подання розглянуто судом в порядку ст. 3771 ч. 2 ЦПК України без виклику і повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця.

Державний виконавець Солодуха А.О. у судовому засіданні подання підтримала і пояснила, що ОСОБА_3 з 24.07.2015 р. має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, за ним рахується заборгованість по аліментах. 17.11.2015 р. боржник викликаний за місцем реєстрації, зявився до відділу, де дав письмові пояснення.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні подання з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 цього Закону, громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Пунктом 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Вимагаючи обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, державний виконавець виходив з того, що боржник ухиляється від виконання своїх аліментних зобов'язань, що підтверджує довідкою про заборгованість по сплаті аліментів, проте з такими висновками суд не погоджується, оскільки законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суд з'ясував, чи дійсно ОСОБА_3 свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання та встановив наступне.

Із справи вбачається, що 03.09.2010 р. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-394/10, виданим 26.08.2010 р. Пятихатським районним судом про стягнення з ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5 аліментів у розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_4, починаючи з 19.07.2010 року.

Згідно довідки-розрахунку без дати її оформлення і реєстраційного номеру, заборгованість по аліментах ОСОБА_3 нарахована станом на 01.02.2016 р. у розмірі 42006,09 грн..

З письмового повідомлення Головного управління ДМС України в Дніпропетровській області від 09.12.2015 р. № 1201/18470 слідує, що ОСОБА_3 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії FA № 649220, виданий 24.07.2015 р. Заводським РВ у м. Дніпродзержинську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області.

В матеріалах справи відсутні докази про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, що підтвердила і державний виконавець, що ОСОБА_3 у передбаченому порядку викликався до Пятихатського відділу ДВС з приводу виконання судового рішення та погашення боргу, що державним виконавцем вживались передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо встановлення майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що він умисно ухиляється від виконання своїх боргових зобов'язань та що за час виконання рішення перетинав кордон України, що призвело до виникнення заборгованості, або безпідставно не з'являвся на виклики державного виконавця.

При цьому суд вказує на те, що право відділу ДВС Пятихатського РУЮ на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Однак, зазначеного факту не встановлено та не підтверджено.

Суд зазначає, що заявником не надано доказів того, що боржник має реальну можливість виїхати за кордон, що б унеможливило стягнення з нього аліментів та суми боргу, призвело б до порушення прав та інтересів стягувача.

Виходячи з наведеного, керуючись 3771 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Пятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Пятихатський районний суд протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя М.С. Резніченко