АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Піхур О.В.
№22-ц/796/3272/2016 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М. Гаращенка Д.Р.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року про відмову в задоволенні заяви про забезпеченні позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та із заявою про забезпечення позову, в якій просив в забезпечення позову накласти арешт на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 що належить ОСОБА_3; на 3/4 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2015 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову про задоволення заяви.

Зазначає, що 14.03.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого позичальнику ОСОБА_3 надано грошові кошти в розмірі 12600 доларів США, що еквівалентно за курсом продажу долара США ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» на дату укладення вказаного договору становив 327600 грн., а позичальник зобов'язався повернути позику у вищевказаному розмірі позикодавцю в терміни та на умовах передбачених договором. Вказані грошові кошти відповідачем не повернуті.

ОСОБА_3 має можливість користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на праві приватної власності та здійснювати правочини купівлі-продажу, дарування, згідно норм чинного законодавства.

Вказує на те, що вирішуючи питання про відмову в забезпечені позову по даній справі, судом першої інстанції не повною мірою було застосовано норми цивільного процесуального законодавства при розгляді заяви про забезпечення позову, та суд не пересвідчився у реальній загрозі можливості невиконання чи утруднення виконання рішення суду позичальником ОСОБА_3

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з відсутності правових підстав для її задоволення.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Частиною 3 ст. 152 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.п.1,4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що 14.03.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до п.1 вказаного договору позикодавець передав у власність позичальнику грошову суму в розмірі 12600 доларів США, за курсом продажу долара США ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» на дату укладення вказаного договору (1 долар США - 26 грн.), що становить 327600 грн., а позичальник зобов'язався повернути позику у вищевказаному розмірі позикодавцю в терміни та на умовах передбачених договором.

Згідно з п.2 договору позики позичальник зобов'язується повертати отриману ним суму позики до 14.04.2015 року.

Проте, станом на 17.12.2015 року ОСОБА_3 не погасив заборгованість за договором позиви №1 від 14.03.2015 року.

Відповідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.12.2015 року, ОСОБА_3 на праві власності належить нерухоме майно, зокрема 1/2 частина трикімнатної квартири АДРЕСА_2

Колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 що належить ОСОБА_3 на праві власності може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову щодо накладення арешту на 3/4 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви позивачем ставилося питання про стягнення з відповідача суми заборгованості за невиконання договору позики від 14.03.2015 року в розмірі 327600 грн., пені в розмірі 72727,20 грн., процентів в розмірі 59775,78 грн., індексу інфляції в розмірі 95004 грн. та трьох відсотків річних в сумі 2988,78 грн., а тому вимоги в заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, в тому числі на 3/4 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_1 не є співмірними із заявленими позовними вимогами.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_3 на праві власності.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року скасувати та постановити нову наступного змісту.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 що належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_3

Боржник: ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_4

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк пред'явлення ухвали до виконання один рік.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: