Справа №591/3247/13-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/2060/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

06 квітня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Севаш» про розяснення рішення апеляційного суду Сумської області від 18 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Севаш», третя особа ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином,

в с т а н о в и л а:

12 квітня 2013 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2012 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 28 лютого 2013 року, ОСОБА_5, працюючий директором ТОВ «Севаш», був визнаний винним та засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, відповідно до ст. 49 КК України звільнений від відбування основного та додаткового покарання у звязку із закінченням строків давності.

Вказаним вироком стягнуто з ТОВ «Севаш» на їх користь матеріальну шкоду у розмірі 53459,96 грн., яка складається, зокрема, з 44408 грн. вартість будівельно-монтажних робіт, які необхідно виконати для усунення порушень в належному їм будинку, та відшкодована моральна шкода.

Вироком суду ОСОБА_5 був визнаний винним у тому, що він, будучи службовою особою ТОВ «Севаш», 02 серпня 2005 року на виконання умов усного договору, укладеного між відповідачем та ОСОБА_6 щодо виконання робіт по утепленню належного їм будинку в м. Суми по вул. Баумана, 128/2, проявив службову недбалість, що виразилось у не отриманні відповідних дозволів, вважаючи, що тих документів, що були в нього в наявності у виді технічних умов, достатньо для проведення теплоізоляційних робіт, доручив працівникам провести вказані роботи.

Виконані працівниками товариства теплоізоляційні роботи в їх будинку без відповідного технологічного регламенту на проведення таких робіт та висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи призвели до зараження атмосферного повітря в будинку формальдегідом, концентрація якого в спальній кімнаті перевищувала гранично допустиму норму в 120 разів, а у великій кімнаті в 113,33 рази, що спричинило їм середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи, проведеної у кримінальній справі, вартість ремонтно-будівельних робіт по переобладнанню приміщень за адресою м. Суми, вул. Баумана, 128/2, складає 63049 грн., що в 250 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Вироком суду встановлено, що злочинними діями ОСОБА_5 через неналежне виконання ним своїх службових обовязків їм спричинені тяжкі наслідки.

У кримінальній справі в якості цивільного відповідача було залучене ТОВ «Севаш», з яким ОСОБА_5 перебував у трудових відносинах. Вироком суду стягнуто з вказаного товариства на їх користь 44408 гр., необхідних для відновлення їх пошкодженого будинку; при вирішенні цивільного позову покладено в основу висновки судової будівельно-технічної експертизи від 27 листопада 2012 року, якими визначена вартість робіт по відновленню пошкодженого забрудненням будинку.

Проте стягнута судом на їх користь матеріальна шкода на відшкодування вартості ремонтно-будівельних робіт не повністю покриває завдану їм шкоду. З вироку суду вбачається, що вартість будівельно-ремонтних робіт була стягнута судом в цінах на день заподіяння їм шкоди, тобто станом на серпень 2005 року.

У вироку суду зазначено, що вказані суми збитків на ремонт будинку можуть бути стягнуті з урахуванням індексу інфляції, оскільки з моменту вчинення злочину і до часу розгляду кримінальної справи пройшло більше семи років, однак потерпілими такі позовні вимоги не заявлялись, суд розглядає позов в межах заявлених вимог, і в подальшому потерпілі не позбавлені можливості звернутися до суду з новими позовами, які витікають з даної кримінальної справи, в порядку цивільного судочинства.

З часу заподіяння їм шкоди і по день вирішення заявленого ними цивільного позову в кримінальній справі вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого з вини службової особи відповідача належного їм будинку, змінилася в бік збільшення у звязку з ростом цін на будівельні роботи та матеріали. Тому стягнута судом на їх користь сума заподіяної шкоди не відповідає реальній вартості ремонтних робіт в будинку в звязку з її знеціненням через інфляційні процеси.

Посилаючись на ч.2 ст. 1192 ЦК України, згідно якої розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, зазначали, що за вироком суду на їх користь була стягнута заподіяна матеріальна шкода не в повному обсязі, а частково, без урахування реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, та вважали, що на їх користь слід стягнути суму матеріальної шкоди за ремонт належного їм будинку в цінах на час звернення з даним позовом до суду.

Після проведення судової будівельно-технічної експертизи по визначенню розміру матеріальної шкоди, а саме - визначення вартості будівельно - монтажних робіт та будівельних матеріалів, які необхідно виконати для відновлення їх будинку, пошкодженого внаслідок виконання теплоізоляційних робіт, що призвели до зараження атмосферного повітря в будинку формальдегідом, в цінах станом на даний час, позивачі 10 липня 2013 року збільшили позовні вимоги та просили стягнути з відповідача на їх користь на відшкодування матеріальної шкоди 68 836 грн.

Посилались на те, що згідно висновку вказаної експертизи, вартість будівельно-монтажних робіт, які необхідно провести для відновлення стану їх будинку, в цінах станом на червень 2013 року складає 112 354 гр. ОСОБА_7 вироком суду від 26 грудня 2012 року на їх користь стягнуто вартість тих самих робіт в цінах станом на 4 серпня 2005 року - 43518 гр., а тому просили стягнути на їх користь різницю вартості вказаних робіт: 112 354 грн. 43 518 грн. = 68 836 грн. та витрати на проведення експертизи в сумі 1958,40 грн. всього 70 794 грн. 40 грн. (а. с. 2- 3, 78-79, т.1).

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2013 року стягнуто з ТОВ «Севаш» на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 34 418 грн. на користь кожного на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, та на користь ОСОБА_3 судові витрати за проведення експертизи у сумі 1958,40 грн. Стягнуто з ТОВ «Севаш» судовий збір на користь держави в сумі 688 грн. 36 коп. (а.с.126 129, т.1).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2015 року заява відповідача про перегляд заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2013 року була залишена без задоволення (а. с. 170-172, т. 1, а. с. 17-18, т.2).

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 18 листопада 2015 року змінене заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 04 вересня 2013 року в даній справі, а саме - змінено його мотивувальну частину, а в іншій частині рішення залишене без зміни.

21 березня 2016 року ТОВ «Севаш» звернулось до апеляційного суду Сумської області з заявою про розяснення рішення апеляційного суду від 18 листопада 2015 року, в якій посилається на те, що заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 4 вересня 2013 року було ухвалене з застосуванням ч. 3 ст. 61 ЦПК України на підставі фактів, встановлених вироком Ковпаківського районного суду м. Суми у кримінальній справі № 1806/1-509/11 по обвинуваченню ОСОБА_5, і рішенням апеляційного суду Сумської області від 18 листопада 2015 року було змінено мотивувальну частину заочного рішення суду першої інстанції.

Відповідач вважає, що судові рішення у цивільній справі № 591/3247/13-ц є вторинними по відношенню до вироку суду у кримінальній справі № 1806/1-509/11, а тому рішення апеляційного суду Сумської області від 18 листопада 2015 року не може бути покладено в основу та бути застосованим в порядку, визначеному ч. 3 ст. 61 ЦПК України, для звернення з новим позовом до ТОВ «Севаш».

Також відповідач вважає, що не існує законодавчих підстав для стягнення інфляційних збитків за затримку у виконанні судового рішення. ОСОБА_7 невиконання судових рішень законом передбачений інший механізм відповідальності боржників. Позивачі звернулись з новим позовом до суду. В провадженні Зарічного районного суду м. Суми на даний час перебуває нова цивільна справа, у якій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять суд додатково стягнути з ТОВ «Севаш», на підставі фактів, встановлених рішенням апеляційного суду Сумської області від 18 листопада 2015 року у справі № 591/3247/13-ц, по 25585,76 грн. інфляційних збитків по дату виконання судового рішення у справі № 591/3247/13-ц.

Відповідач просить розяснити рішення апеляційного суду від 18 листопада 2015 року на предмет того, чи встановлені зазначеним судовим рішенням додаткові факти, порівняно з фактами, встановленими вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 грудня 2012 року у справі № 1806/1-509/11, які дають підстави для звернення з новим позовом до суду про відшкодування інфляційних збитків по дату виконання рішення від 18 листопада 2015 року у справі № 591/3247/13-ц.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачів, які вважають заяву відповідача про розяснення рішення апеляційного суду необґрунтованою, колегія суддів вважає, що заява про розяснення рішення суду не підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір у даній цивільній справі та пославшись, зокрема, на обставини, встановлені вироком суду від 26 грудня 2012 року, суд першої інстанції вважав, що зазначене у вироку суду право позивачів на стягнення матеріальної шкоди, розмір якої був визначений у вироку в цінах станом на серпень 2005 року і мав значення для кваліфікації злочинних дій ОСОБА_5, з врахуванням індексу інфляції може бути реалізоване шляхом порівняння цін при визначенні вартості будівельно-монтажних робіт.

Пославшись на висновок судової будівельно-технічної експертизи №178 від 25 червня 2013 року у цивільній справі, згідно якого вартість тих самих будівельно-монтажних робіт для усунення порушень, допущених ТОВ «Севаш» при виконанні робіт по утепленню стін в будинку, станом на червень 2013 року складає 145 070 грн., в тому числі без додаткових нарахувань у випадку здійснення робіт підрядним способом 112 354 гр., суд вважав, що, оскільки з відповідача за вироком суду вже стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 53 459,96 грн., на користь позивачів необхідно стягнути заподіяну шкоду в розмірі, що визначений експертом: по 34418 грн. на кожного (тобто, як просили позивачі, 112 354 гр. - 43 518 грн. = 68 836 грн.: 2) та витрати по оплаті експертизи 1958,40 грн.

Змінюючи мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що, згідно ч. ч. 3, 4 ст. 61 КК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Апеляційний суд зазначив, що, оскільки суд при постановленні вироку вирішив і цивільний спір, то встановлені при його вирішенні обставини, обовязкові для суду у даній цивільній справі на підставі ч. ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, в тому числі висновки суду у вироку про те, що розмір заподіяної позивачам пошкодженням будинку матеріальної шкоди складає вартість будівельно - монтажних робіт без нарахувань, передбачених у випадку виконання робіт будівельно-монтажними організаціями, які є платниками податку на додану вартість.

З врахуванням зазначеного при вирішенні цивільного позову у цивільній справі суд першої інстанції зробив вірний висновок про те, що позивачі мають право на відшкодування шкоди у вигляді інфляційних втрат, проте помилково визначив розмір цієї шкоди у вигляді різниці вартості одних і тих самих будівельно-монтажних робіт, визначеної станом на серпень 2005 року і на червень 2013 року.

З постанов державного виконавця від 19 червня 2015 року вбачається, що оскаржуване рішення суду від 4 вересня 2013 року виконане 18 червня 2015 року, позивачам сплачені кошти в сумі по 34418 гр. кожному та на користь ОСОБА_3 сплачені судові витрати на проведення експертизи (а.с.191-192, т.1, 203-210).

Після виконання рішення суду від 4 вересня 2013 року відповідач в особі його ліквідатора оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку.

Не погоджуючись з порядком розрахунку шкоди, який застосував суд, задовольняючи позов, колегія суддів в той же час вважала, що сума, стягнута з відповідача на користь позивачів, є такою, що відповідає обставинам справи та межам заявленого позову, узгоджується з принципом диспозитивності цивільного судочинства, встановленим ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи, що вироком суду від 26 грудня 2012 року була стягнута та сума шкоди, яка була покладена в основу обвинувачення для кваліфікації злочинних дій ОСОБА_5, апеляційний суд виходив з того, що позивачі фактично звернулись з позовом про відшкодування шкоди, завданої злочином, у вигляді інфляційних втрат, хоча спосіб обрахування таких втрат, застосований ними, з чим помилково погодився і суд першої інстанції, є невірним.

Хоча ціни, покладені в основу висновку судової будівельно-технічної експертизи від 25 червня 2013 року, включають в себе і інфляційні показники, висновок суду про стягнення як шкоди різниці в цінах будівельно-монтажних робіт 2005 і 2013 року апеляційний суд вважав помилковим та прийшов до висновку про те, що, оскільки вироком суду в частині вирішення цивільного позову вже було визначено, в якому розмірі підлягає відшкодуванню заподіяна позивачам пошкодженням будинку шкода, а саме - у розмірі вартості будівельно монтажних робіт без врахування інших нарахувань за умови, якби ці роботи проводились підрядним способом, то належним способом захисту порушеного права позивачів буде застосування індексу інфляції, починаючи з серпня 2005 року, до вже стягненої вироком суду суми, тобто 44 408 гр., визначеної в цінах станом на серпень 2005 року.

Апеляційний суд, навівши свої розрахунки з врахуванням індексів інфляції більше 100% за період з 1 вересня 2005 року по 4 вересня 2013 року (день ухвалення оскаржуваного рішення суду), зазначив, що вироком суду на користь позивачів стягнута вартість будівельно монтажних робіт не в сумі 43 518 гр., як помилково зазначили позивачі, а в сумі 44 408 гр., оскільки суд при винесенні вироку врахував вартість 5 нових вікон, а не вікон з врахуванням їх зносу, а тому, при загальному індексі інфляції за вказаний період 2,2426641, сума інфляційних втрат за період з 1 вересня 2005 року по 4 вересня 2013 року становить 44 408 гр. х 2,2426641 44408 гр. = 99592, 23 гр. - 44408 гр. = 55184,23.

Тобто на користь кожного з позивачів при вирішенні спору підлягало стягненню судом першої інстанції 55 184,23 гр. : 2 = 27 592,19 гр.

Оскільки колегія суддів погодилась з доводами скарги відповідача про наявність інших правових підстав для вирішення спору, в тому числі, як наслідок, - і з доводами в частині невірного розрахунку розміру шкоди, рішення суду було змінене в частині мотивів, покладених в основу його висновків.

Змінюючи рішення суду в його мотивувальній частині, колегія суддів врахувала і те, що відповідач сплатив позивачам стягнену вироком суду суму в червні 2015 року, і індекс інфляції за період з вересня 2005 року по травень 2015 року включно станом на час фактичної сплати коштів в червні 2015 року становить 3,9689588, тобто на час фактичної виплати позивачам стягненої вироком суду суми інфляційні втрати становлять: 44 408 гр. х 3,9689588 44408 гр. = 176253,52 гр. 44408 гр. = 131 845 гр. по 65 922,76 гр. на користь кожного з позивачів, що більше, ніж стягнено за оскаржуваним відповідачем рішенням суду.

З огляду на зазначене колегія суддів вважала необхідним змінити рішення суду в мотивувальній частині, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, встановлений ст. 11 ЦПК України, та положення ст. 303 ЦПК України, згідно якої під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду оскаржив відповідач, підстави для зміни рішення суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України в іншій частині були відсутні.

Частина 1 ст. 304 ЦПК України передбачає, що справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Подання заяви про розяснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути предявлене до примусового виконання.

В п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» зазначено, що, відповідно до статті 221 ЦПК, роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Згідно розяснень, які містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», апеляційний суд, зокрема, відповідно до статті 221 ЦПК України, може роз'яснити своє рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 4 вересня 2013 року, яким стягнуто з ТОВ «Севаш» на користь кожного з позивачів по 34 418 грн., фактично виконане 18 червня 2015 року. З постанов державного виконавця від 19 червня 2015 року вбачається, що позивачам сплачені кошти в сумі по 34418 гр. кожному та на користь ОСОБА_3 сплачені судові витрати на проведення експертизи (а.с.191-192, т.1, 203-210).

Відповідач ТОВ «Севаш» в особі його ліквідатора оскаржив вказане рішення в апеляційному порядку після його фактичного виконання.

Рішенням апеляційного суду від 18 листопада 2015 року змінена лише мотивувальна частина заочного рішення суду першої інстанції від 4 вересня 2013 року, яке на час апеляційного перегляду справи вже було виконане, і саме рішення апеляційного суду не підлягало виконанню в примусовому порядку.

Фактично в заяві про розяснення рішення апеляційного суду іде мова про розяснення мотивів його ухвалення та обґрунтованості, з його врахуванням, нового позову, предявленого позивачами до ТОВ «Севаш», що не є підставою для розяснення рішення суду, яке є зрозумілим.

З огляду на зазначене та розяснень, які містяться в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», в задоволенні заяви про розяснення рішення апеляційного суду слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 221, 303, 304, 314 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Севаш» про розяснення рішення апеляційного суду Сумської області від 18 листопада 2015 року в даній справі відхилити.

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Севаш» в розясненні рішення апеляційного суду Сумської області від 18 листопада 2015 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -