У х в а л а

іменем україни

4 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Гвоздика П.О., Завгородньої І.М.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем вони придбали квартиру АДРЕСА_1, про що свідчить копія свідоцтва про право власності, серія НОМЕР_1. Позивач просив суд поділити спільне майно подружжя, а саме: квартиру АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на Ѕ частину зазначеної квартири; визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Здійснено поділ майна подружжя, яке є об'єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а саме: квартиру, яка розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частині вказаної квартири, що належить їм на праві спільної сумісної власності, за кожним.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 6 жовтня 2015 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин ст. ст. 57, 60, 69-72 СК України та виходив із того, що спірна квартира була набута сторонами за час шлюбу, який було припинено між ними

13 січня 2009 року, тобто з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, вважав, що такого висновку суд першої інстанції дійшов із порушенням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що із 6 вересня 1980 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 9 серпня 2002 року, яке набрало законної сили 9 вересня 2003 року (а.с. 39).

Реєстрація розірвання шлюбу була проведена 13 січня 2009 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 5 та відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мукачевому Мукачівського МРУЮ Закарпатської області 3 травня 2012 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 5).

Відповідно до ст. 44 КпШС України, чинної на момент розірвання шлюбу, шлюб вважався припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану.

Разом з тим із 1 січня 2004 року набрав чинності СК України, за положеннями ч. 2 ст. 114 якого у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Таким чином, до 1 січня 2004 року шлюб вважався розірваним із часу, коли хоча б один із подружжя отримав свідоцтво про розірвання шлюбу, а з 1 січня

2004 року - із часу набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Якщо ж розірвання шлюбу, яке відбулося до 1 січня 2004 р., не було зареєстровано в органах реєстрації актів громадянського стану до часу набрання чинності СК України, то такий шлюб вважається розірваним із 1 січня 2004 року.

Викладене спростовує висновок суду першої інстанції про те, що шлюб між сторонами, розірваний рішенням суду від 9 серпня 2002 ррку, було припинено внаслідок реєстрації його розірвання в органі запису актів громадянського стану

13 січня 2009 року, оскільки, як уже зазначалося, у зв'язку із набранням чинності СК України, шлюб між сторонами вважається припиненим із 1 січня 2004 року.

Вказані обставини мають суттєве значення, оскільки на підтвердження набуття квартири у період шлюбу та виникнення права спільної сумісної власності подружжя на цю квартиру позивач надав суду свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серії НОМЕР_1 від 18 січня 2007 року, яке в цей же день,

18 січня 2007 року, було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно й відповідно до якого спірна квартира належить відповідачеві ОСОБА_2 на праві приватної власності, а також свідоцтво про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_3 від 3 травня 2012 року, згідно з яким відповідний актовий запис про розірвання шлюбу між ним та відповідачем ОСОБА_2 зроблено в книзі реєстрації розірвань шлюбів 13 січня 2009 року за № 5, і саме з цих обставин виходив суд задовольняючи позов (а.с. 8-9).

Між тим, як убачається з матеріалів справи, об'єктом спору є двокімнатна квартина у будинку житлово-будівельного кооперативу «Молодіжний» (далі - ЖБК «Молодіжний») за адресою: АДРЕСА_1.

Питання організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів, користування жилими приміщеннями та набуття права власності на квартири у будинках ЖБК регулюється ЖК УРСР, Законом «Про власність», Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 р. № 186, статутом кооперативу та іншими актами про ЖБК.

Відповідно до підпунктів «а», «б», «з» пункту 6 постанови Пленуму ВСУ від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. 146 ЖК УРСР, ст. 15 Закону «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (ст. ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України, враховуючи, зокрема, що:

- пай, внесений подружжям у ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. При цьому суд повинен враховувати суму боргу, яку один з подружжя зобов'язаний повернути кредитору;

- внесений одним із подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном. Якщо паєнагромадження згодом збільшилося за рахунок коштів, одержаних одним із подружжя у дар або в порядку спадкування чи за рахунок дошлюбного майна, то ці кошти також є особистою власністю того з подружжя, який їх одержав. При поділі квартири на цю суму може бути його частка у паєнагромадженні;

- до участі у справі про поділ квартири, як третю особу, суди повинні залучати ЖБК, оскільки цим зачіпаються його інтереси.

Згідно зі ст. 15 Закону УРСР від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» (набрав чинності з 15 квітня 1991 року, втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року N 997-V) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Таким чином, належність квартири у будинку ЖБК до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом внесення подружжям паю в ЖБК під час шлюбу. Критеріями, які дозволяють надати квартирі в ЖБК режиму спільного сумісного майна подружжя є також внесення паю: 1) у період сумісного проживання; 2) за рахунок спільних коштів.

Тільки у разі встановлення вказаних фактів і визначення критеріїв до спірної квартири у будинку ЖБК «Молодіжний» можуть бути застосовані норми права щодо спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до довідки ЖБК «Молодіжний» № 63 від 15 листопада 2006 року, виданої ОСОБА_2 як члену ЖБК «Молодіжний», спірна квартира закріплена за ОСОБА_2 на підставі ордера № 726 від 15 листопада 1989 року, виданого міською радою народних депутатів на підставі рішення № 162 від 15 листопада 1989 року. Загальна площа квартири 50,2 кв. м. Загальна вартість квартири

10 897 руб. (станом на 1 січня 1987 року), перший внесок - 3 117,00 руб.,

кредит - 7 780,00 руб., який сплачено повністю (а.с. 10).

Згідно з довідкою ЖБК «Молодіжний» від 13 жовтня 2015 року № 51 відповідач ОСОБА_2 погасила залишок кредиту за квартиру в сумі 2 000 руб.

24 січні 1992 року, що підтверджується квитанцією № 164 ощадкаси № 7287, оригінал якої було оглянуто апеляційним судом під час розгляду справи (а.с. 82).

Отже, відповідно до ст. 15 Закону УРСР від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» відповідач ОСОБА_2 як член ЖБК «Молодіжний», який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набула права власності на спірну квартиру із 24 січня 1992 року, тобто з моменту внесення паю в ЖБК, а не з моменту видачі їй свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 18 січня 2007 року, як це помилково вважав суд першої інстанції.

Виходячи з наведеного, не можна визнати правильним застосування судом першої інстанції норм ст. ст. 57, 60, 69-72 СК України для визнання за позивачем права власності на Ѕ частину квартири, оскільки право власності на цю квартиру набуто до 1 січня 2004 року.

Разом із тим заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 стверджувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила дочку ОСОБА_3, яка є інвалідом з дитинства (посвідчення серії НОМЕР_4, а.с. 60). У зв'язку із чим позивач, не дивлячись на те, що шлюб між ними не був розірваний, став проживати окремо від неї з дитиною, і пай за квартиру в ЖБК було внесено нею особисто у період окремого проживання з позивачем.

Відповідач також надала довідку ЖБК «Молодіжний» від 8 липня 2015 року № 29, в якій зазначено, що ОСОБА_2 заселилась у квартиру разом із дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач ОСОБА_1 у 1988 році разом із дружиною до квартири не вселявся, не був членом ЖБК та не сплачував членські внески за квартиру (а.с. 62).

Відповідно до відомостей паспорта громадянина України позивач ОСОБА_1 був прописаний у спірній квартирі тільки 29 березня 1995 року, тобто після повної сплати відповідачем паю за квартиру в ЖБК «Молодіжний» (а.с. 4).

Отже, дослідивши надані відповідачем вищевказані письмові докази, які неправомірно без зазначення у рішенні відповідних мотивів не були взяті судом першої інстанції до уваги, колегія суддів дійшла висновку, що довідки ЖБК «Молодіжний» від 8 липня 2015 року № 29, від 13 жовтня 2015 року № 5, дані паспорта ОСОБА_1 щодо прописки у спірній квартирі, в їх сукупності підтверджують, що пай за спірну квартиру в ЖБК був внесений відповідачем ОСОБА_2 хоча і під час шлюбу із позивачем, проте у період, коли вони не проживали разом, за рахунок її особистих коштів, та спростовують твердження позивача, що спірна квартира є їх з відповідачем спільною сумісною власністю.

Такі висновки апеляційного судувідповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким надана правильна оцінка.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
П.О. Гвоздик
І.М. Завгородня