Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договору поруки недійсним, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 23 березня 2007 року між сторонами було укладено договір поруки з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 23 березня 2007 року та додатковою угодою № 1 від 23 березня 2007 року, укладеними між відповідачем та ОСОБА_6 Оскільки обсяг відповідальності поручителя було безпідставно збільшено, так як про заборгованість боржника її було повідомлено лише 16 жовтня 2014 року, ОСОБА_4 просила позов задовольнити.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 23 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі через касу на строк з 23 березня 2007 року по 22 березня 2018 року включно у вигляді не поновлюваної лінії в розмірі 32 308,36 доларів США із яких: 29 000 доларів США - на придбання приватного будинку АДРЕСА_1, а також 3 308,36 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишу кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,2 % від суми в момент надання кредиту та 0,2 % від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати з 21 по 25 число кожного місяця. В разі порушення зобов'язань за кредитним договором, позичальник повинен сплатити банку пеню в розмірі 1 % за кожен день прострочки (п. 7.1., 4.1. умов договору).

На забезпечення виконання зазначеного кредитного договору 23 березня 2007 року між сторонами було укладено договір поруки.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного договору.

Установивши у справі, яка переглядається, що заборгованість за кредитним договором виникла у зв'язку неналежним виконанням позичальником взятих на себе кредитних зобов'язань, а виникнення у банка права на дострокове повернення кредиту не призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, суди правильно застосували норму ч. 1 ст. 559 ЦК України та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору поруки недійсним.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова