Справа №589/5119/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/615/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

28 жовтня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 31 березня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитно-заставний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 11920,09доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення до 29 березня 2013 року. Відповідач зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2012 року вже було стягнуто з неї на користь банку в сумі 5667,33 доларів США, що було визначено станом на 08 вересня 2011 року.

Після цього відповідач свої зобовязання по поверненню взятих у кредит грошових коштів знову не виконувала, тому банк продовжував нараховувати їй заборгованість за кредитним договором, яка станом на 19 жовтня 2015 року становила 6729,02 доларів США, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту в сумі 2343,93 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 0,35 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 4384,74 доларів США, а також штрафи відповідно до умов договору: 11,74 доларів США (фіксована частина) і 53,08 доларів США (процентна складова). Віднявши від цієї суми заборгованості ту заборгованість, яка була стягнута попереднім судовим рішенням у розмірі 5667,33 доларів США, позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь різницю заборгованості, що становить 1126,52 доларів США, що по курсу НБУ станом на 19 жовтня 2015 року було еквівалентно 23983 грн. 55 коп.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» борг за кредитним договором № SUSIAK12660017 від 31 березня 2008 року в сумі 1126,52 доларів США, що за курсом Національного банку України від 19 жовтня 2015 року складає 23983 грн. 55 коп. та судові витрати по справі в сумі 1218 грн.

Вказане рішення суду відповідач оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

В доводах апеляційної скарги зазначається, що з метою погашення кредитної заборгованості відповідачка 30 березня 2009 року передала банку в рахунок погашення боргу заставне майно, а саме: автомобіль Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1. Однак, вказаний автомобіль було продано позивачем тільки через півроку після його передачі. До того ж, у звіті про експертну оцінку цього транспортного засобу від 14 травня 2009 року зазначені його пошкодження, яких не було на момент передачі автомобіля банку, що підтверджується відповідним актом приймання автомобіля від 30 березня 2009 року. Відтак, як стверджує відповідач, вказані порушення з боку працівників позивача вплинули на ціну автомобіля і, як наслідок, на збільшення розміру заборгованості за кредитним договором.

Крім того, відповідачка вважає, що банк не надав суду доказів, які підтверджують розмір збитків, завданих йому неналежним виконанням зобовязань з її боку, наявності обставин, які мають істотне значення, що давало б йому підстави продовжувати нараховувати їй заборгованість за кредитним договором після її стягнення за попереднім судовим рішенням.

Також відповідач звертає увагу на те, що весь час сплачувала заборгованість за кредитним договором за тим курсом долара США, який був дещо завищеним.

Таким чином, як наголошує відповідач, позивач умисно сприяв збільшенню розміру збитків, завданих йому порушенням зобовязання з її сторони та не вжив усіх заходів щодо їх зменшення, чого безпідставно не було враховано судом першої інстанції, а також не застосував вимоги ч.3 ст.551 ЦК України стосовно зменшення розміру неустойки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 про задоволення апеляційної скарги та пояснення представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 березня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитно-заставний договір за № SUS1AK12660017, відповідно до умов якого відповідачу був наданий кредит у сумі 11920,09 доларів США на наступні цілі: частина кредиту в розмірі 11566,27 доларів США надавалась з метою придбання позичальником автомобіля; частина кредиту в розмірі 115,66 доларів США надавалась з метою оплати перших страхових платежів за договорами страхування на перший рік дії кредиту; частина кредиту в розмірі 6,83 доларів США надавалась з метою оплати коштів за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, а частина кредиту в розмірі 231,33 доларів США надавалась з метою сплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент видачі кредиту, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік з кінцевим строком повернення до 29 березня 2013 року (а.с.10-13).

Пунктами 7.1, 17.9 вказаного кредитно-заставного договору передбачено, що застава забезпечує всі вимоги банку щодо виконання позичальником всіх його грошових зобовязань за цим договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і у такому порядку, як установлено у цьому договорі. Предметом застави за цим договором є автомобіль Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що належить позичальнику на праві власності.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за указаним кредитним договором станом на 08 вересня 2011 року в сумі 5667,33 доларів США, в тому числі за тілом кредиту, по процентам, комісії та неустойці, як то: пеня та штрафи (а.с.4).

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитно-заставним договором № SUS1AK12660017 станом на 19 жовтня 2015 року вбачається, що відповідачу ОСОБА_3 після ухвалення попереднього судового рішення продовжувала нараховуватись заборгованість за цим договором на загальну суму 6729,02 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 2343,93 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 0,35 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 4384,74 доларів США. Віднявши від вказаної вище суми ту заборгованість, яка була стягнута за попереднім рішенням суду в розмірі 5667,33 доларів США, позивач просив стягнути з відповідачки різницю між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом, а всього в сумі 1061,69 доларів США, додавши до неї штрафи: у фіксованому розмірі 11,74 доларів США та у відсотковому розмірі від суми заборгованості 53,08 доларів США, на загальну суму 1126,52 доларів США (а.с.5-8).

Задовольняючи позов, місцевий суд дійшов висновку, що внаслідок неналежного виконання відповідачем грошового зобовязання з неї на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором № SUS1AK12660017 від 31 березня 2008 року в розмірі 1126,52 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 19 жовтня 2015 року було еквівалентно 23983 грн. 55 коп. та являє собою різницю між тією кредитною заборгованістю, яка виникла у відповідача станом на 19 жовтня 2015 року, тобто нарахованої за весь час після невиконання умов кредитного договору (6729,02 доларів США) разом зі штрафом 11,74 доларів США (фіксована частина) та 53,08 доларів США (процентна складова), та тією, яка була з неї стягнута попереднім судовим рішенням (5667,33 доларів США).

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Положеннями ч.1 ст.509 ЦК України визначено, що зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст.1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Згідно зі ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.17 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представником позивача, рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2012 року, яке набрало законної сили, з відповідачки на користь позивача достроково було стягнуто заборгованість по кредитному договору № SUS1AK12660017 від 31 березня 2008 року за тілом кредиту, по процентам та комісії за користування кредитом, а також пеню і штрафи за порушення виконання умов кредитного договору на загальну суму 5667,33 доларів США, після чого банк продовжував нараховувати заборгованість по тілу кредиту, процентах за користування кредитом, пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також нарахував ще й штрафи за порушення умов кредитного договору.

Тобто, станом на 21 вересня 2012 року мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а, відтак, строк договору закінчився і між сторонами існують лише невиконані зобовязальні правовідносини.

Таким чином, оскільки ухвалено судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування нової кредитної заборгованості за тілом кредиту, відсоткам за користування кредитом, пені та штрафів за невиконання в повній мірі зобовязань за договором поза строком дії кредитного договору законом не передбачено.

У звязку із зазначеним, на думку колегії суддів, не підлягають задоволенню позовні вимоги банку про стягнення з відповідачки нової заборгованості за тілом кредиту, по процентам за користування кредитом, пені та штрафів за невиконання в повній мірі зобовязань за кредитним договором, так як у даному випадку мова може йти про відповідальність за невиконання грошового зобовязання, що надає кредитору право на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, отже, висновки суду першої інстанції про задоволення позову не відповідають вимогам закону, а доводи апеляційної скарги щодо скасування рішення суду з інших підстав не заслуговують на увагу.

Що стосується доводів апеляційної скарги про зменшення розміру неустойки на підставі ч.3 ст.551 ЦК України за наявності у відповідачки обставин, які мають істотне значення, то колегія суддів не погоджується з ним, так як розмір неустойки може бути зменшено лише у разі, якщо вона нарахована згідно вимог закону та умов договору, що спростовується матеріалами даної справи.

Щодо обставин того, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача надала інші докази стосовно виконання відповідачем ОСОБА_3 кредитного договору № SUS1AK12660017 від 31 березня 2008 року, зокрема, додаткової угоди за № 1 до цього договору від 08 листопада 2012 року, нового графіка погашення кредиту, то вони не можуть вплинути на висновки колегії суддів про відмову у задоволенні позову банку, так як вказаною угодою дещо змінюються умови укладеного між сторонами кредитного договору, вона була підписана сторонами після ухвалення попереднього рішення суду від 21 вересня 2012 року, яким з відповідачки на користь позивача була стягнута заборгованість за кредитним договором, а її умови не стосуються предмета даного позову.

До того ж, як зазначено в самій угоді (п.3), вона не анулює заборгованість позичальника.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому вказане рішення суду необхідно скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Так, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути сплачений нею судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 1339 грн. 80 коп. як стороні, на користь якої вирішено спір.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 грудня 2015 року в даній справі скасувати.

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в розмірі 1339 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -