Номер провадження: 22-ц/785/1230/16
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

10 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ПрАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка згодом була ним уточнена.

Посилаючись на те, що 27.05.2014 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем Toyota Hilux, державний номер НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3.

Постановою Київського районного суду м.Одеси від 18 червня 2014 року ОСОБА_4 був визнаний винним у скоєнні ДТП.

Позивач ОСОБА_3 повідомив ПрАТ «Страхова група «ТАС», в якому застраховано цивільно - правову відповідальність ОСОБА_4, про ДТП.

Відповідно до калькуляції, складеної ТОВ «Автолайф ЛТД» вартість проведення необхідних ремонтних робіт становить 26 702,24 гривень, включаючи коефіцієнт фізичного зносу - 6 919,02 гривень. Після здійсненя ремонту автомобіля позивача ПрАТ «Страхова група «ТАС» перерахувало на користь ТОВ «Автолайф ЛТД» 19 783, 22 гривень, решту коштів за ремонт автомобіля у розмірі 6 919,02 гривень було перераховано ОСОБА_3 особисто.

Оскільки сума у розмірі 6 919,02 гривень позивачу не відшкодована, а також йому не відшкодована і моральна шкода, яка була заподіяна позивачу ОСОБА_3 відповідачем ОСОБА_4 позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позов не визнав та заперечував проти його задоволення. При цьому він пояснив, що укладений із ПрАТ «СК «ТАС» договір страхування має покривати усі страхові виплати ОСОБА_3, отже він не являється належним відповідачем щодо вимог про відшкодування матеріальної шкоди. Також відповідач ОСОБА_4 заперечував щодо вимог про відшкодування позивачу моральної шкоди за її недоведеністю та безпідставністю.

Представник ПрАТ «СК «ТАС» до судового засідання не з'явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином неодноразово, причини неявки до суду не повідомив, 08.12.2014 року до районного суду було надано письмові пояснення щодо виниклих правовідносин.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 1 500 гривень та судовий збір у розмірі 243,60 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 червня 2015 року рішення Київського районного суду м. Одеси 08 квітня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2015 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції не з'явився представник ПрАТ «СК «ТАС», але про розгляд справи він був сповіщений належним чином та завчасно, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки, тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка представника ПрАТ «СК «ТАС» у судове засідання не перешкоджає подальшому розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення на неї позивача ОСОБА_3, а також заперечення на апеляцію відповідача ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення у повній мірі не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Судом встановлено, що 27 травня 2014 року о 15 год. 45 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем Toyota Hilux, державний номер НОМЕР_1, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з належним позивачу ОСОБА_3 на праві власності автомобілем Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_2, яким той керував в момент ДТП.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні ДТП.

Відповідно до калькуляції, складеної ТОВ «Автолайф ЛТД» вартість проведення необхідних ремонтних робіт автомобіля позивача становила 26 702, 24 гривень, включаючи коефіцієнт фізичного зносу - 6 919,02 гривень.

Після проведеного ремонту автомобіля суму страхового відшкодування у розмірі 19 783, 22 гривень без урахування коефіцієнту фізичного зносу - ПрАТ «СГ «ТАС» було перераховано на користь ТОВ «Автолайф ЛТД». Решту коштів за ремонт автомобіля у розмірі 6 919, 02 гривень було перераховано ТОВ «Автолайф ЛТД» особисто ОСОБА_3.

Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі відповідач ОСОБА_4 застрахував автомобіль Toyota Hilux, державний номер НОМЕР_1 у ПрАТ «СГ «ТАС». Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 100 000 гривень, за шкоду, заподіяну майну - 50 000 гривень, розмір франшизи - 0.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як зазначено у ст.22-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.?

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до абз.3 п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

За змістом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Пунктом 32.7 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Системний аналіз п.32.7 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, ст. ст.1166, 1187, 1194 ЦК України, п.п.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення договірних чи законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення не відшкодованої йому майнової шкоди у розмірі 6919, 02 гривень підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 у повному обсязі, оскільки були замінені деталі, які потребували фарбування, що впливає на зовнішній вигляд автомобіля позивача.

При цьому слід зазначити, що відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Вирішуючи питання щодо повернення пошкоджених деталей автомобіля Chevrolet Lacetti судова колегія вважає, що вартість нових деталей, які було замінено на автомобілі позивача становить досить значну суму у визначені загального розміру заподіяної матеріальної шкоди, тому повернення пошкоджених деталей у вигляді кришки багажника, правого наружного крила та заднього бамперу позивачем ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_4 відновить баланс, якого слід додержуватись у вирішенні питання щодо відшкодування матеріальної шкоди її заподіювачем та особою, якій відшкодовуються матеріальні збитки.

Оскільки, докази щодо знищення під час ДТП деталей, які були замінені на нові, а саме кришки багажника, правого наружного крила та заднього бампера автомобіля Chevrolet Lacetti, відсутні, то ці частини автомобіля позивача слід повернути заподіювачу спричиненої матеріальної шкоди ОСОБА_4, який є відповідачем у справі.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.04.2015 року в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 6 919,02 гривень при цьому слід зобов'язати ОСОБА_3 передати ОСОБА_4 замінені ним деталі на пошкодженому автомобілі (кришка багажника, крило праве наружне, задній бампер) відповідно до калькуляції висновку №04354_21 від 03.06.2014 року (а.с.19-21).

Щодо вимог апеляційної скарги відносно відшкодування ОСОБА_3 витрат на правову допомогу, то в цій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Частиною 1 ст.56 ЦПК України передбачено, що «правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VI встановлено, що «розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні».

Однак, у матеріалах справи відсутній детальний розрахунок про надання позивачу правової допомоги з відображенням виду та строків отриманої ним правової допомоги, а також відсутні бухгалтерські квитанції про сплату 1 000 гривень, якими, на думку позивача, було оплачено послуги на правову допомогу.

На підставі зазначеного, судова колегія приходить до висновку, що позивач належним чином не довів понесені ним судові витрати по справі, а тому в цій частині позовних вимог судом першої інстанції відмовлено обґрунтовано.

Також на думку колегії суддів не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого розміру стягнутої на користь позивача ОСОБА_6 моральної шкоди у розмірі 1 500 гривень.

Згідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Таким чином, враховуючи ступінь страждань, що були перенесені позивачем, колегія суддів виходячи з засад розумності та справедливості вважає, що судом першої інстанції було правомірно стягнуто з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 500 гривень.

На підставі викладеного судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині також підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, п.2, 3 ч.1 ст.307, п.п. 3,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314,316,317,319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Київського районного суду м.Одеси від 08 квітня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 6919 гривень 02 копійки.

Встановити наступний порядок виконання рішення суду апеляційної інстанції, провести стягнення суми 6919 гривень 02 копійки з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 після повернення ОСОБА_3 ОСОБА_4 деталей, які були замінені внаслідок ремонту автомобіля Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_2 на підставі складеного висновку за №04354_21 від 03.06.2014 року.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справа протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

Р.Д. Громік