Справа № 175/93/16-ц
Провадження № 4-с/175/4/16
У Х В А Л А

24 лютого 2016 року смт. Ювілейне

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Новік Л.М.,

за участю секретаря Радиновського А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Ювілейне Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_2 та скасування постанов про накладення арештів на майно,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою, в якій просив поновити строк на оскарження постанови державного виконавця відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_2 від 27 січня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанови державного виконавця відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_2 від 23 липня 2015 року про накладення арешту на земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, смт. Кіровське, садове товариство «Приднепровець», 41, а також просив скасувати вищезазначені постанови.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що на виконанні у відділі ДВС Дніпропетровського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження № 45867541, відкрите за заявою ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа № 175/2485/14-ц, виданого 16 грудня 2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 5000 грн. щомісячно. Постановою державного виконавця відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_2 від 27 січня 2015 року було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 Постановою державного виконавця відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_2 від 23 липня 2015 року було накладено арешт на земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, смт. Кіровське, садове товариство «Приднепровець», 41, що також належить боржнику. Посилаючись на відсутність заборгованість по сплаті аліментів, добровільне виконання судового рішення та неспівмірність накладеного арешту, ОСОБА_1 просив поновити строк на оскарження та скасувати зазначені постанови державного виконавця.

У судовому засіданні представник заявника підтримала скаргу, просила її задовольнити та уточнила, що просить визнати незаконними дії державного виконавця у відмові у скасуванні постанов від 27 січня 2015 року та від 23 липня 2015 року про накладення арешту.

Заявник ОСОБА_1 підтримав письмові пояснення до скарги.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог заявника та пояснила, що заявник кожного разу виконує рішення суду по сплаті аліментів тільки після явки до суду. Вона зазначила, що існує ризик того, що арештоване майно може бути відчужене, що унеможливить виконання аліментних зобовязань. Також представник звернула увагу суду, що докази, які підтверджують, що заарештоване майно є предметом розподілу, у звязку з чим на нього накладено арешт, відносно заявника відкриті кримінальні провадження.

Заінтересована особа ОСОБА_3 підтримала пояснення свого представника.

Державний виконавець відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ у судове засідання не зявився, подав до суду письмові заперечення. згідно яких просив відмовити у задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

З матеріалів справи встановлено, у провадженні відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції знаходиться провадження № 45867541 щодо виконання виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області виконавчого листа № 175/2485/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 5000 грн. щомісячно (а.с. 11).

Згідно постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_2 від 27 січня 2015 року, накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження буд-якого майна, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 13).

Також судом встановлено, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції ОСОБА_2 від 23 липня 2015 року накладено арешт на земельну ділянку, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, смт. Кіровське, садове товариство «Приднепровець», 41, що належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 14).

Не погодившись з вищезазначеними постановами, заявник звернувся до відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції з заявами про скасування арешту майна, проте листами начальника відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ № 16554 від 03 вересня 2015 року та № 24102 від 24 грудня 2015 року йому було повідомлено, що арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду (а.с. 16, 21).

ОСОБА_1 звернувся до суду з цивільним позовом про зняття арешту з майна, однак рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровського області від 30 вересня 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2015 року, у задоволенні позову було відмовлено та розяснено право звернутися до суду зі скаргою.

Відповідно до ст. 72 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Відповідно до ст. 73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

У своїй скарзі ОСОБА_1 просив поновити пропущений строк на подачу скарги.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

З матеріалів справи встановлено, що після отримання оскаржуваних постанов заявник неодноразово звертався до суду за захистом своїх прав, тому суд вважає, що заявника не можна вважати таким, що пропустив строк звернення до суду.

У відповідність до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець при виконанні рішень судів (інших органів) здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Судом встановлено, що оскаржувані заявником постанови прийняті державним виконавцем відповідно до закону, в межах наданих йому повноважень, у звязку з наявністю у ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів, тому права чи свободи заявника при цьому не були порушені.

Також судом встановлено, що листами начальника відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ № 16554 від 03 вересня 2015 року та № 24102 від 24 грудня 2015 року (а.с. 16, 21) заявнику було повідомлено про можливість зняття арешту у судовому порядку. Зазначені дії відділу ДВС суд не вважає незаконними, оскільки вони відповідають п. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Разом з тим, згідно довідки-розрахунку щодо заборгованості зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа № 175/2485/14-ц, виданої 17 листопада 2015 року державним виконавцем Рябухіною Ю.В., заборгованість зі сплати аліментів на 01 грудня 2015 року відсутня (а.с. 22).

Враховуючи те, що сума заборгованості зі сплати аліментів, у межах якої було накладено арешти на майно боржника, ним повністю погашена, суд не вбачає підстав для подальшого арешту майна ОСОБА_1

З урахуванням викладеного, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з урахуванням вимог чинного законодавства, яким передбачено не скасування постанови державного виконавця, а зняття арешту за рішенням суду, яке є підставою для державного виконавця винести постанову про зняття арешту з майна.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 209-215, 383, 387 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_2та скасування постанов про накладення арештів на майно задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги на дії державного виконавця та скасування постанов про накладення арештів на майно.

Зняти арешт та заборону з майна, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, накладені постановою державного виконавця відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_2 від 27 січня 2015 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 175/2485/14-ц, виданого 16 грудня 2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області.

Зняти арешт з земельної ділянки, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, смт. Кіровське, садове товариство «Приднепровець», 41, що належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, накладений постановою державного виконавця відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ ОСОБА_2 від 23 липня 2015 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 175/2485/14-ц, виданого 16 грудня 2014 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

На ухвалу протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області може бути подано апеляційну скаргу на ухвалу суду. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.М. Новік