Справа № 573/2587/15-ц
Номер провадження 2/573/22/16
РІШЕННЯ

іменем України

29 лютого 2016 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Жовтнева селищна ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на нежитлове приміщення у порядку набувальної давності,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлове приміщення за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 грудня 2000 року між ним та відповідачем, на той час фізичними особами-підприємцями, було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою : Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе, бульвар Леніна, 8, загальною площею 482 кв.м. Позивач зазначає, що об'єкт нерухомого майна у 50-90-х роках минулого століття був побудований колгоспом «Імені ордена імені Леніна», як котельня для промислових потреб, проте за призначенням не використовувалася. На момент ліквідації КСП увійшла до переліку об'єктів, залишених для задоволення вимог кредиторів та у наступному була продана відповідачу, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 Але обєкт нерухомого майна не зареєстрований у бюро технічної інвентаризації, оскільки на той час був відсутній технічний паспорт та акт вводу будівлі в експлуатацію. У момент укладення договору між сторонами була досягнута усна домовленість щодо способу проведення державної реєстрації зазначеного договору, але в подальшому, у звязку із змінами в законодавстві, до правовстановлюючих документів було віднесено лише нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу нерухомого майна. Позивач зазначив, що використовує зазначене нежитлове приміщення під склад будівельних матеріалів у своїй підприємницькій діяльності, повинен сплачувати податок на землю, але не може укласти договір оренди по причині відсутності у нього належним чином оформленного права власності на нерухоме майно. Посилаючись на те, що, починаючи з 2000 року і по теперішній час, він постійно та безперервно користується будівлею, тому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю нанежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області по бульвару Леніна № 8.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, його інтереси за довіреністю представляв ОСОБА_3, який позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не зявився, направив суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що прав та інтересів позивача він не порушував. Реєстрація спірного домоволодіння не була проведена через бездіяльність самого позивача, який у розумні строки не реалізував свого права на підставі укладеного договору.

Представник третьої особи - Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області до суду не зявився, сільський голова направив листа про розгляд справи без участі їх представника.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_3, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 28 грудня 2000 року приватний підприємець ОСОБА_2 продав, а приватний підприємець ОСОБА_1 купив нежитлове приміщення за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе, бульвар Леніна, будинок 8 на земельній ділянці, яка знаходиться на землях Жовтневої селищної ради, а саме: будівлю складу (колишня котельня) з прибудовами літ. «А-1, А-1-1, А-2» загальною площею 482 кв.м., яка складається з 1-го поверху у складі приміщень: 1-1 - сходинкова клітина 12,8 кв.м, 1-2 - коридор 8,9 кв.м, 1-3 - кладова 8,4 кв.м., 1-4 - підсобне приміщення 31,7 кв.м., 1-5 - склад 286,0 кв.м., 1-6 - склад 70,9 кв.м.; з 2-го поверху у складі приміщень: 2-1 - сходинкова клітина 12,8 кв.м., 2-2 - приміщення 18,8 кв.м., 2-3 - приміщення 31,7 кв.м. Цього ж дня, на виконання умов договору купівлі-продажу, між сторонами був підписаний акт приймання передачі нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 вищезазначене нежитлове приміщення (а.с. 9-10 ).

Згідно із довідкою філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця Комунального підприємства Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 29 лютого 2012 року №51 нерухоме майно, а саме нежитлова будівля складу за адресою: смт. Жовтневе, бульвар Леніна, 8 Білопільського району Сумської області ні за ким не зареєстрована, до Єдиного реєстру прав не внесена (а.с. 11).

Відповідно до технічного паспорту на будівлю складу (колишня котельня) № 8 по бульвару Леніна у смт. Жовтневе Білопільського району Сумської області, виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 29 лютого 2012 року замовником зазначено ОСОБА_1 (а.с. 12-18).

Із висновку про оціночну вартість майна - будівлі складу (колишня котельня) з прибудовами літ. «А-1, А-1-1, А-2» загальною площею 482 кв.м. за адресою: смт. Жовтневе, бульвар Леніна, 8 Білопільського району Сумської області, яку проводило приватне підприємство «БЮРО АСПЕКТ» за замовленням позивача, вбачається, що оціночна вартість об'єкту станом на 10 грудня 2015 року складає 62600 грн. (а.с. 38-39).

Із листа Жовтневого селищного голови від 14 січня 2016 року №74 вбачається, що нежитлове приміщення за адресою: смт. Жовтневе, бульвар Леніна, 8, Білопільського району, Сумської області було збудоване колгоспом «Ордена Леніна імені Леніна», в експлуатацію введене не було; вказані нежитлові приміщення на балансі Жовтневої селищної ради не знаходяться; земельна ділянка, на якій розташовані нежитлові приміщення, належить Жовтневій селищній раді; ФОП ОСОБА_1 на користь селищної ради кошти за використання земельної ділянки, на якій розташовані приміщення, не сплачував та з приводу вищезазначеного спірного майна у 2014-2015 роках не звертався (а.с. 49).

Предметом спору у даній справі є визнання в порядку набувальної давності права власності на нерухоме майно, а отже до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та інших законодавчих актів, що діяли на час виникнення спірних правовідносин з урахуванням діючих правових норм.

Згідно зі ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно володіла чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Закріплені у ст. 344 ЦК України положення щодо набувальної давності з'явились в українському законодавстві 01 січня 2004 року, тобто з набранням чинності Цивільним Кодексом України.

Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки Цивільний кодекс України набрав чинності з 01 січня 2004 року, то норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року,

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Із п. 11 зазначеної постанови вбачається, що, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу (договору найму, оренди, зберігання тощо) виключає застосування набувальної давності.

Стаття 344 Цивільного кодексу визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна; встановлення характеру володіння (добросовісне і недобросовісне) при виникненні спору здійснюється судом з урахуванням обставин справи, з якої виникло володіння чужою річчю; володіння має бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння має бути безперервним упродовж визначеним законом строків (для нерухомого майна - впродовж 10 років, а для рухомого майно - 5 років).

Відтак, суттєвим для виникнення права власності за набувальною давністю, крім безперервного відкритого володіння впродовж 10 років нерухомим майном, є встановлення обставин добросовісного заволодіння таким майном у розумінні приписів ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, тобто коли особа не знала і не могла знати, що вона заволоділа чужим майном.

З огляду на те, що предметом позову у даній справі є визнання права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю, тому насамперед необхідно встановити:

- момент виникнення права власності за набувальною давністю та строк володіння;

- характер володіння (добросовісне, недобросовісне);

- обставини справи, за якими виникло володіння спірним майном та чи підпадає це володіння під ознаки безтитульного (незаконного) володіння;

- юридичний статус спірного майна, а саме, чи є це майно чужим для позивача;

- особу, яка є власником спірного майна.

Позивач вважає, що володіє нежитловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе , бульвар Леніна, 8, загальною площею 482 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2000 року, за яким він придбав вказане нерухоме майно у відповідача ОСОБА_2 за 5337 грн. (а.с. 9).

Разом з тим, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу (підстави) за договором купівлі продажу виключає застосування набувальної давності.

Набуття права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу не породжує правових наслідків для набуття права власності за набувальною давністю.

Така ж позиція висловлена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 у справі № 6-2628св14.

Як встановлено у судовому засіданні і не заперечується сторонами, позивач використовував нежитлову будівлю на власний розсуд як власник відповідно до договору купівлі-продажу від 28 грудня 2000 року.

Тобто, позивачем не доведено факту добросовісного заволодіння нежитловою будівлею (колишньою котельнею) тому, що ознакою добросовісного володіння чужою річчю є те, що володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю. Натомість, як підтверджується матеріалами справи, позивачу було відомо, що він користується майном, яке належить йому на підставі договору купівлі продажу від 28 грудня 2000 року.

Крім того, позивач помилково визначив відповідача у справі особу, яка не є власником спірного майна і яка не претендує на нього (не визнає або оспорює право), оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази наявності права власності на нерухоме майно нежитлову будівлю (колишня котельня) за адресою: Сумська область, Білопільський район, смт. Жовтневе, бульвар Леніна, 8 , загальною площею 482 кв. м. відповідачу ОСОБА_2, який ще раніше придбав цей обєкт у ТОВ АФ «Вікторія».

Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60, 61, 131, 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи.

Таким чином, враховуючи обставини справи, а також наведені вище положення закону, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлові приміщення №8 у смт. Жовтневе по бульвару Леніна Білопільського району Сумської області за набувальною давністю не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 344, 376 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 131, 209, 212-215 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежитлове приміщення у порядку набувальної давності.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя