Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/6032/16-ц

Провадження № 2-в/185/44/16

19 вересня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства «Урожай», ОСОБА_1 про визнання договору про спільну діяльність недійсним та відшкодування шкоди особами, які набули майно без достатніх правових підстав,

ВСТАНОВИВ :

15.07.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою, якою просив відновити втрачене провадження у судовій справі Київського районного суду м. Донецька, яка була ухвалою суду від 18.07.2016 р. залишена без руху.

10.08.2016 р. заявником було подано до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області заяву, до якої додано копію рішення Київського районного суду м. Донецька від 26.05.2014 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства "Урожай", ОСОБА_1 про визнання договору про спільну діяльність недійсним та відшкодування шкоди особами, які набули майно без достатніх правових підстав.

В обґрунтування поданої заяви посилався на те, що рішенням Київського районного суду м. Донецька від 26.05.2014 р. його було зобовязано повернути документи ОСОБА_3, оскільки, як зазначив суд, він володіє ними незаконно. Справу було розглянуто по суті, здано до архіву, проте Київський районний суд м. Донецька не працює та знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, заявник позбавлений можливості оскарження рішення та звернення із апеляційною скаргою.

Ухвалою суду від 12.08.2016 р. було відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства ОСОБА_1 про визнання договору про спільну діяльність недійсним та відшкодування шкоди особами, які набули майно без достатніх правових підстав, копію вказаної ухвали було надіслано особам, які беруть участь у справі та запропоновано надати суду документи, видані зі справи до втрати провадження, копії цих документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються справи, а також письмові пояснення.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, у судове засідання не зявились. Неявка учасників процесу у судове засідання не перешкоджає розгляду заяви.

Ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на положення п.1 ст.6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зміст п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2", у яких наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом, суд, дослідивши зібрані матеріали, вважає, що втрачене провадження підлягає частковому відновленню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, визначено територіальну підсудність справ підсудних Київському районному суду м.Донецька - Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Згідно ст.3 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» справи, розгляд яких не закінчено і які перебувають у провадженні місцевих, апеляційних судів, розташованих в районі проведення антитерористичної операції, в разі неможливості здійснювати правосуддя передаються судам відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності протягом десяти робочих днів з дня прийняття розпорядження головою відповідного вищого спеціалізованого суду.

У разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення.

Від Київського районного суду м.Донецька до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області матеріали цивільної справи № 252/2984/14-ц не надходили.

Згідно ст.402 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.403 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.

Відповідно до ч.1 ст.404 ЦПК України, заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з ч.1 ст.405 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено, про відновлення якого саме провадження просить заявник, чи було у справі ухвалено рішення по суті справи або постановлена ухвала про закриття провадження, якою саме особою з числа осіб, які брали участь у справі, був заявник, хто конкретно і в якості кого брав участь у справі, місце проживання чи місцезнаходження цих осіб, що відомо заявнику про обставини втрати провадження, про місцезнаходження копій документів провадження або відомостей щодо них, поновлення яких саме документів заявник вважає необхідним, для якої мети необхідне їх поновлення.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦПК України, до заяви про відновлення втраченого провадження додаються документи або їх копії, навіть якщо вони не посвідчені в установленому порядку, що збереглися у заявника або у справі.

Відповідно до ч.1 ст.409 ЦПК України, у справі про відновлення втраченого провадження заявник звільняється від оплати судових витрат. У разі подання завідомо неправдивої заяви судові витрати відшкодовуються заявником.

Згідно ст. 407 ЦПК України при розгляді справи суд використовує ту частину провадження, що збереглася, документи, видані зі справи фізичним чи юридичним особам Київським районним судом міста ОСОБА_4, які на теперішній час знаходиться на території до втрати провадження, копії цих документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються справи. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, осіб ( їх представників), які брали участь у справі, а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення.

Заявником надано копію рішення Київського районного суду м. Донецька від 26.05.2014 р. у цивільній справі № 252/2984/14-ц за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства "Урожай",, ОСОБА_1 про визнання договору про спільну діяльність недійсним та відшкодування шкоди особами, які набули майно без достатніх правових підстав, зміст якого, відтак, суд може встановити у повному обсязі.

Зібрані і перевірені матеріали, на думку суду, є належними та достатніми доказами для часткового відновлення втраченого провадження, а тому суд вважає можливим частково відновити втрачене провадження в цивільній справі № 252/2984/14-ц за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства "Урожай",, ОСОБА_1 про визнання договору про спільну діяльність недійсним та відшкодування шкоди особами, які набули майно без достатніх правових підстав, про що просить заявник.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 131, 137, 212, 293-296, 402, 403, 407, 408 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити частково.

Частково відновити втрачене судове провадження у цивільній справі № 252/2984/14-ц за позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства "Урожай", ОСОБА_1 про визнання договору про спільну діяльність недійсним та відшкодування шкоди особами, які набули майно без достатніх правових підстав, а саме рішення Київського районного суду м. Донецька від 26.05.2014 р. у цивільній справі № 252/2984/14-ц.

Зміст рішення Київського районного суду м. Донецька від 26.05.2014 р. у цивільній справі № 252/2984/14-ц позовом ОСОБА_2 до фермерського господарства "Урожай", ОСОБА_1 про визнання договору про спільну діяльність недійсним та відшкодування шкоди особами, які набули майно без достатніх правових підстав:

«... справа № 257/2984/14-ц

2/257/1804/14

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року Київський районний суд м. Донецька у складі головуючого судді Бурлаченко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутністю сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до відповідача-1 Фермерське господарство «Урожай», відповідача-2 фізичної особи ОСОБА_1, про визнання договору про спільну діяльність недійсним та відшкодування шкоди особами, які набули майно без достатніх правових підстав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача-1 Фермерське господарство «Урожай», відповідача-2 фізичної особи ОСОБА_1, про визнання договору про спільну діяльність недійсним та відшкодування шкоди особами, які набули майно без достатніх правових підстав.

У судовому засіданні позивач, уточнивши свої вимоги, підтримав позов та пояснив суду, що 1 квітня 2009 року між ним та відповідачем -1 було укладено договір про спільну діяльність, але, при укладенні договору відповідач-1 ввів його у оману. Позивач зазначив, що Відповідач-1 не мав наміру здійснювати спільну діяльність разом з позивачем, у зв'язку із чим вбачається пряма вина Відповідача-1 у насталих негативних наслідках для Позивача повязаних з неможливістю зареєструвати належні йому за договором права на майно, що є власністю Позивача, оскільки Відповідач- 1 та Відповідач-2 протиправно заволодів оригіналами документів, що такі права підтверджують та утримує їх у себе. Вважає, що в звязку з неправомірними діями Відповідача -1 йому завдано шкоди, розмір якої він оцінює в 463464, 46 грн.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги до Відповідача-2, повідомив, що між Відповідачем-1 та Відповідачем-2 10.03.2011р. був укладений договір про надання юридичних послуг, у відповідності до умов якого Відповідач-2 надав юридичні послуги Відповідачу-1 щодо укладення між Відповідачем-1 та Відповідачем-3 Договору про спільну діяльність та щодо укладення між Позивачем та Відповідачем-1 наступних договорів купівлі-продажу рухомого та нерухомого майна, переданого сторонами договору на виконання господарчої мети цього договору.

Дослідивши матеріали та обставини справи судом встановлено наступне.

01 квітня 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено договір 31 про спільну діяльність, предметом якого є спільна діяльність на території України без утворення юридичної особи для досягнення спільної господарчої мети. Господарча мета за даним договором є діяльність у сільськогосподарському виробництві. Фінансове керівництво спільною діяльністю за даним договором, ведення спільних справ, технічне керівництво і керівництво з вирощування сільськогосподарської продукції поручається обом учасникам. Згідно розділу 2 Договору для досягнення мети договору, учасники здійснюють внески у спільну діяльність у вигляді майна, права користування, грошових коштів та шляхом трудової участі. Згідно розділу 3 Договору ОСОБА_5 у якості внеску у спільну діяльність вносить право користування земельними ділянками та трудову участь, Фермерське господарство «Урожай» в свою чергу у якості внеску у спільну діяльність вносить оборотні засоби для ведення сільськогосподарської діяльності та трудову участь.

Оскільки ним під час дії договору систематично витрачались грошові кошти на розвиток спільної діяльності, а саме: придбання матеріалів та обладнання для поліпшення технічного стану майна, розроблення та оформлення технічної документації, проведення поточних ремонтів, придбання енергоресурсів для теплопостачання, придбання тварин, кормів для їх годування, оплати послуг електропостачання, оренди земельної ділянки та ін., що становить у загальній сумі 463464, 46 грн.

Позивач також передав Відповідачу-2 оригінали правовстановлюючих документів на наступне майно (Додаток 1), з метою належного оформлення документації з землекористування, встановлення межових знаків на місцевості в натурі:

№Найменування обєкта Опис(площа,га)Кадастровий номер (за наявності)Документ, що посвідчує правоДата видачі документа
1.Земельна ділянка 10,1500:01:002:0282Дублікат державного актуЯЖ№38856827.03.2001
2.Земельна ділянка4,100:01:001:0156Державний акт IV-ДП №05092012.04.2002
3.Земельна ділянка5,1100-01-001-0120Державний акт ЯЖ №13036611.07.2008
4.Земельна ділянка4,100-01-001-0437Державний акт ІІІ-ДП №03435210.12.2002
5.Земельна ділянка6,100:01:001:0654Державний акт ІІІ-ДП №00897026.02.2003
6.Земельна ділянка5,100:01:001:0494Державний акт ІІІ-ДП №03436718.12.2002
7.Земельна ділянка7,500:01:001:0036Державний акт ІІІ-ДП №02854229.05.2002
8.Земельна ділянка4,100:01:001:0121Державний акт ІІІ-ДП №03428718.12.2002
9.Земельна ділянка9,6100-05-001-0103Державний акт ЯЕ №47912403.07.2007
10.Земельна ділянка7,6100-05-001-0071Державний акт ЯЕ №47912303.07.2007
11.Земельна ділянка5,6100-05-001-0104Державний акт ЯЕ №47912403.07.2007
12.Земельна ділянка10,6100-05-001-0106Державний акт ЯЕ №47912503.07.2007
13.Земельна ділянка5,100:01:001:0486Державний акт І-ДП №03990820.05.2002
14.Земельна ділянка8,6100-05-001-0105Державний акт ЯД №91233229.05.2008
15.Земельна ділянка1,100:01:001:0489Державний акт ІІІ-ДП №09608727.12.2002
16.Земельна ділянка1,100:01:001:0490Державний акт ІІІ-ДП №09608627.12.2002
17.Земельна ділянка5,100-01-001-0017Державний акт ДП №01812520.07.2004
18.Земельна ділянка4,100:01:001:0122Державний акт IV-ДП №05092212.04.2002
19.Земельна ділянка9,100-05-002-0232Державний акт I-ДП №01186808.10.2002
20.Земельна ділянка6,230 НОМЕР_1 :01:002:0107Державний акт Р-2 №17208526.02.2003
21.Земельна ділянка5,100:01:001:0770Державний акт ІІІ-ДП №03405010.12.2002
22.Земельна ділянка9,6100:05:001:0022 Державний акт ДП №05547201.07.2004
23.Земельна ділянка1,6100:01:001:0001Державний акт ЯК №64472405.03.2012
24.Земельна ділянка2,100:01:001:0487Державний акт I-ДП №03990720.05.2002
25.Земельна ділянка2,100:01:001:0488Державний акт IІІ-ДП №05092210.12.2002
26.Земельна ділянка5,100:01:001:0183Державний акт ІІІ-ДП№03400118.12.2002
27.Земельна ділянка4,00:01:001:0769Державний акт ІІІ-ДП №03415510.12.2002
28.Земельна ділянка1,100:01:001:0772Державний акт ІІІ-ДП №09612726.12.2002
29.Земельна ділянка4,100:01:001:0771Державний акт ІV-ДП №05092312.04.2002

Вирішуючи спір про визнання договорів недійсним, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договорів недійсними: відповідність договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору, дієздатність сторін за договором, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Крім того, суд звертає увагу на той факт, що заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

За приписами ст.ст.202-203 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.09 №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Оскільки оспорювані правочини укладені між суб'єктами господарської діяльності, то до спірних правовідносин також застосовується положення Господарського кодексу України.

Згідно ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині… Виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє… У разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Згідно із п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції) або в інших.

Недійсні правочини не тягнуть за собою жодних правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з їх недійсністю, як це визначено статтею 216 ЦК України.

Аналогічні висновки зроблені і в Постанові Пленуму Верховного суду України від 28.04.78 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», а також в роз'ясненні Вищого арбітражного суду України від 12.03.99 року №02-5/111 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними».

Дослідивши наявні у справі документи, з огляду на вищевказані приписи, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання договору про спільну діяльність, укладеного між сторонами недійсним.

Оскільки з договору про спільну діяльність, укладеному між сторонами 1 квітня 2009 року вбачається, що господарчою метою їх спільної діяльності є діяльність у сільськогосподарському виробництві ( п. 1.2 Договору) та отримання прибутку ( п. 6.2 Договору), суд вважає, що фактично між сторонами було укладено договір простого товариства, так як ст.. 1132 ЦК України передбачає, що за договором простого товариства сторони ( учасники) беруть зобовязання обєднати свої внески, що і було зроблено сторонами ( розділ 3 Договору) з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Згідно до п. 4.12 наказу № 80 від 19 лютого 1998 року Державної податкової адміністрації України «Про затвердження Порядку обліку платників податків, зборів ( обовязкових платежів)»( який втратив силу згідно з наказом Державної податкової адміністрації України від 22 грудня 2010 року N 979 з 1 січня 2011 року) , на обліку в органах державної податкової служби повинні перебувати угоди про розподіл продукції та договори про спільну діяльність на території України без створення юридичних осіб, при виконанні яких виникають обовязки за сплатою податків і зборів.

Згідно розділу 5 Договору ( п. 5.3) учасник 1 , яким є Відповідач-1, здійснює реєстрацію спільної діяльності, а також ведення обліку і складання звітів по результатам спільної діяльності на території України відповідно до діючого законодавства, здійснює ведення результатів спільної діяльності за даним Договором на окремому балансі, окремо від обліку господарських результатів самостійної діяльності.

Договір про спільну діяльність від 1 квітня 2009 року, укладений між позивачем та відповідачем-1 в органах податкової служби поставлений на облік не був.

Відповідно до ст.. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов»язання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків доказується кредитором.

Відповідальність учасників договору також встановлена и самим договором і згідно розділу 10 у випадку невиконання або неналежного виконання зобо»язань, передбачених даним договором, винний учасник зобов»язаний відшкодувати іншому учаснику завдані збитки. Під збитками за даним договором слід розуміти витрати, понесені іншим учасником у виконання даного договору, втрата або пошкодження майна.

Як вбачається з розділу 4 Договору про спільну діяльність учасники договору мають права і обовязки і одним з обовязків є добросовісність ведення спільної діяльності.

Враховуючи, що Відповідач-1 не виконав свій обовязок який набув за договором по реєстрації спільної діяльності в органах податкової служби, не вів облік та не складав звіти по результатам спільної діяльності та території України, що у подальшому призвело до відсутності оподаткування такої діяльності, суд вважає, що він діяв не добросовісно та порушив п. 4.1, 5.3 Договору про спільну діяльність, а тому повинен нести відповідальність за порушення прийнятого на себе зобовязання та відшкодувати завдані цим збитки.

Згідно ст. 22 ЦК України особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких зазнала особа у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, доходи які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено ( упущена вигода).

Згідно ст.. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов»язки ( у тому числі і гроші, оскільки вони визначені родовими ознаками, тобто вимірюються).

Суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на земельні ділянки, оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що позивач, добросовісно виконуючи свої обовязки за договором про спільну діяльність вчинив всі дії по оформленню та відведенню цього майна, однак протиправне утримання Відповідачем-2 у себе оригіналів документів позбавляє позивача здійснити реєстрацію права власності.

Оскільки Позивач по справі на теперішній час визнаний в судовому порядку власником спірного майна, що є предметом визнаного недійним договору про спільну діяльність, то означений факт не потребує повторного доказування. Окрім того, суд звертає увагу сторін на те, що право власності Позивача в установленому чинним законодавством порядку не може бути обмежено без наявності законних підстав на це.

Так, відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення певних дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно положень ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на викладене, позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивач також заявляв вимоги про стягнення з Відповідача-2 коштів в сумі 10 000 грн.які задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2011 року між Відповідачем-1 Відповідачем-2 був укладений договір про надання юридичних послуг, у відповідності до умов якого Відповідач-1 зобов'язався надавати юридичні послуги Відповідачу-2 на підставах, в порядку і в обсязі, визначеному у Договорі за погодженням Сторін.

До зобов'язань Відповідача-1 за пунктом 4.2 вказаного договору про надання юридичних послуг відноситься: Формулювати раціональні форми і способи вирішення завдань, поставлених Замовником; Документально оформлювати юридичні дії, вчинення яких визнається наданими послугами; Зберігати конфіденційність інформації, що стала відома Виконавцю при наданні юридичних послуг; Не допускати при виконанні поставлених завдань застосування законодавства, яке втратило чинність; Надати Замовнику банківські реквізити, що застосовуються для оплати наданих послуг; Передати документи Замовнику, надані ним для виконання цього Договору; Брати участь у нарадах, зборах, засіданнях, на яких вирішуються питання чи оприлюднюється інформація, що безпосередньо стосується предмету Договору чи поставлених Замовником завдань. Залучати за погодженням Замовника до виконання обов'язків за цим договором інших фізичних та/або юридичних осіб - спеціалістів (фахівців) в області права, що мають необхідний і достатній досвід для вирішення завдань, поставлених Замовником; На вимогу Замовника в термін, що не перевищує десять календарних днів, надати звіт про проведену роботу та виконані завдання за цим Договором; Виконавець також виконує інші обов'язки, передбачені законодавством України; Виконавець в своїй діяльності не повинен допускати вчинення правопорушень, інших недружніх дій.

Пунктом 6.1 вказаного договору про надання юридичних послуг передбачено, що за невиконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Згідно п.6.4 вказаного договору про надання юридичних послуг, у випадку невиконання, неналежного виконання обов'язків по цьому договору Виконавцем, або настання негативних наслідків для Замовника, Виконавець сплачує Замовнику штраф в розмірі 10% від суми невиконаного зобов'язання, або від суми збитків, шкоди, заподіяних Замовнику, але в розмірі не більшому ніж 10000,00гривень.

Суд не може погодитьсь з цим твердженням Позивача з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

При розгляді вказаної вимоги, суд виходить з того, що ст.901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 906 Цивільного Кодексу України зазначено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Проаналізувавши вищевказане, суд звертає увагу на те, що Договір створює права та обов'язки тільки сторін за договір про надання юридичних послуг. Позивач не є стороною за вказаним Договором, а тому будь-яких прав та обов'язків цей договір для позивача не створює. У зв'язку з чим, позивач не має права вимагати стягнення з Відповідача-2 коштів в сумі 10000,00 грн.

Оскільки Позивач не є стороною за договором про надання юридичних послуг, то й застосування відповідальності до Відповідача-2 у вигляді стягнення коштів в сумі 10000,00 грн. (або в іншій сумі) в даному випадку є неможливим.

Окрім того, позивач кваліфікує заявлену суму 10 000 грн. як збитки чи майнову шкоду, завдані неправомірними діями Відповідача-2 які просить стягнути в судовому порядку.

Частинами 1 та 2 ст.623 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного пава, має право на їх відшкодування. При цьому, збитки визначаються, як втрата, якої особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування збитків має характер універсального засобу захисту цивільних прав. Одночасно відшкодування збитків є мірою відповідальності. Тому слід відрізняти обов'язок боржника відшкодовувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (ст.ст.611, 623 Цивільного кодексу України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок заподіяння шкоди. (глава 82 Цивільного кодексу України).

Як зазначено вище, Позивач не є стороною по договору №10/03/2011 від 10.03.2011р. про надання юридичних послуг, яким передбачено відповідальність Відповідача-2. Тобто цей договір між Позивачем та Відповідачем-2 не укладався та відсутній.

При цьому, для застосування такої міри відповідальності як стягнення майнової шкоди (як за наявності, так і за відсутності договірних відносин) необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, доведеного розміру шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою вини.

Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності.

Шляхом дослідження всіх наявних у справі документів суд дійшов висновку про недоведеність Позивачем ані вини Відповідача-2 у понесених витратах Позивачем, ані розміру таких витрат, що унеможливлює застосування до Відповідача-2 в даному випадку стягнення майнової шкоди.

Статтею 10 Цивільного процесуального кодексу України, приписи якої кореспондуються із статтею 129 Конституції України, передбачено, що Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За приписами ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень... Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши наявні у справі документи, заслухавши пояснення представників сторін, та враховуючи приписи норм законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних частково з наведених вище обставин.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10,11,60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 до відповідача-1 Фермерське господарство «Урожай», відповідача-2 фізичної особи ОСОБА_1, про визнання договору про спільну діяльність недійсним та відшкодування шкоди особами, які набули майно без достатніх правових підстав - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про спільну діяльність від 01 квітня 2009 року який укладений між ОСОБА_5 та Фермерським господарством «Урожай».

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 оригіналів правовстановлюючих документів, які посвідчуть право ОСОБА_5 на земельні ділянки згідно плану земельної ділянки, визначеному технічним топографо-геодезичним висновком ТОВ «Донбас Геопроект1».

Визнати за ОСОБА_5 (НОМЕР_2) право власності на наступне майно:

№Найменування обєкта Опис(площа,га)Кадастровий номер (за наявності)Документ, що посвідчує правоДата видачі документа
1.Земельна ділянка 10,1500:01:002:0282Дублікат державного актуЯЖ№38856827.03.2001
2.Земельна ділянка4,100:01:001:0156Державний акт IV-ДП №05092012.04.2002
3.Земельна ділянка5,1100-01-001-0120Державний акт ЯЖ №13036611.07.2008
4.Земельна ділянка4,100-01-001-0437Державний акт ІІІ-ДП №03435210.12.2002
5.Земельна ділянка6,100:01:001:0654Державний акт ІІІ-ДП №00897026.02.2003
6.Земельна ділянка5,100:01:001:0494Державний акт ІІІ-ДП №03436718.12.2002
7.Земельна ділянка7,500:01:001:0036Державний акт ІІІ-ДП №02854229.05.2002
8.Земельна ділянка4,100:01:001:0121Державний акт ІІІ-ДП №03428718.12.2002
9.Земельна ділянка9,6100-05-001-0103Державний акт ЯЕ №47912403.07.2007
10.Земельна ділянка7,6100-05-001-0071Державний акт ЯЕ №47912303.07.2007
11.Земельна ділянка5,6100-05-001-0104Державний акт ЯЕ №47912403.07.2007
12.Земельна ділянка10,6100-05-001-0106Державний акт ЯЕ №47912503.07.2007
13.Земельна ділянка5,100:01:001:0486Державний акт І-ДП №03990820.05.2002
14.Земельна ділянка8,6100-05-001-0105Державний акт ЯД №91233229.05.2008
15.Земельна ділянка1,100:01:001:0489Державний акт ІІІ-ДП №09608727.12.2002
16.Земельна ділянка1,100:01:001:0490Державний акт ІІІ-ДП №09608627.12.2002
17.Земельна ділянка5,100-01-001-0017Державний акт ДП №01812520.07.2004
18.Земельна ділянка4,100:01:001:0122Державний акт IV-ДП №05092212.04.2002
19.Земельна ділянка9,100-05-002-0232Державний акт I-ДП №01186808.10.2002
20.Земельна ділянка6,300:01:002:0107Державний акт Р-2 №17208526.02.2003
21.Земельна ділянка5,100:01:001:0770Державний акт ІІІ-ДП №03405010.12.2002
22.Земельна ділянка9,6100:05:001:0022 Державний акт ДП №05547201.07.2004
23.Земельна ділянка1,6100:01:001:0001Державний акт ЯК №64472405.03.2012
24.Земельна ділянка2,100:01:001:0487Державний акт I-ДП №03990720.05.2002
25.Земельна ділянка2,100:01:001:0488Державний акт IІІ-ДП №05092210.12.2002
26.Земельна ділянка5,100:01:001:0183Державний акт ІІІ-ДП№03400118.12.2002
27.Земельна ділянка4,00:01:001:0769Державний акт ІІІ-ДП №03415510.12.2002
28.Земельна ділянка1,100:01:001:0772Державний акт ІІІ-ДП №09612726.12.2002
29.Земельна ділянка4,100:01:001:0771Державний акт ІV-ДП №05092312.04.2002

Відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з фізичної особи ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 10 000,00грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя:

ДОВІДКА:

РІШЕННЯ НАБРАЛО ЗАКОННОЇ

СИЛИ 05.06.2014р. ОРИГІНАЛ

ЗБЕРІГАЄТЬСЯ У АРХІВІ КИЇВСЬКОГО

РАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_4 ... »

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. О. Бабій