АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2726/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1711/К/16 суддя Літвіненко Н.А.
Категорія - 5 ( І ) Суддя - доповідач - Зубакова В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Митрофанової Л.В., Михайлів Л.В.

за участю секретаря: Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, Криворізької міської ради, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, Криворізької міської ради, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права власності в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 1984 року він проживає в будинку АДРЕСА_1, з 1995 року зареєстрував своє місце проживання за вказаною адресою, з 1989 року проживає у зазначеному будинку разом зі своєю сім'єю - дружиною ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 Спірний будинок було придбано його сестрою ОСОБА_6 на підставі розписки, оскільки він був побудований невідомими господарями самочинно. З 1992 року його сестра разом свої чоловіком виїхали зі спірного будинку та на теперішній час проживає в Російській Федерації, та не має жодних претензій щодо набуття ним права власності на цей будинок.

Позивач вважає, що впродовж більше 15 років безперервно, добросовісно, відкрито користується зазначеним будинком, має домову книгу з відмітками про його реєстрацію та реєстрацію членів його сім'ї, зробив у ньому капітальний ремонт, у зв'язку із чим звертався з листом щодо набуття права власності за набувальною давністю на спірний будинок до Виконачого комітету Дзержинської районної у місті ради, однак отримав відмову через відсутність на нього правоустановлюючих документів. Крім того, зазначає, що має технічний паспорт, план будинку і інші документи на зазначений будинок, видані КП ДОР «Криворізьке БТІ», а також висновок будівельно-технічної експертизи, згідно з яким вартість будинку складає 57 440 грн.

На підставі викладеного, просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що складається з: літера «А-1» -жилого будинку, загальною площею 40,3 кв. м., житловою площею 35,7 кв.м.; «Б» - літньої кухняі площею 18,4 кв.м.; «Е»- літньої кухні площею13,5 кв.м. ; «є» - навісу площею 7, 8 кв.м. ; « Ж» - гаража площею 31,5 кв.м.; «З» - вбиральні площею 1,8 кв.м. ; «№1»- огорожі - плит; «№2,5»- хвіртки (мет.); «№3» - огорожі (дерево); «№4»- огорожі мет.; «1»- замощення (асфальт).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, Криворізької міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що судом не врахована наявність підстав для визнання за ним права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України, оскільки він протягом більше 15 років добросовісно та відкрито володіє домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, вважає, що судом не взято до уваги те, що технічний паспорт, план будинку і інші документи на зазначений будинок, видані КП ДОР «Криворізьке БТІ» на ім'я попереднього власника будинку - ОСОБА_7, який не встиг зареєструвати у встановленому законом порядку право власності на зазначене домоволодіння.

Від відповідача Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, а прийнятє рішення є законним та обгрунтованим.

Позивач ОСОБА_1, представники відповідачів Виконавчого комітету Дзержинської районної у місті ради, Криворізької міської ради, та треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, в судове засідання не з'явилися, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1984 року по теперішній час проживає в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15-19).

Згідно з Листом КП ДОР «Криворізьке БТІ» № 2186 від 20.08.2015 року право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, не зареєстроване (а.с. 60).

Як убачається з Листа Управління земельних ресурсів виконкому міської ради № 552 від 26.02.2015 року, ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою для приватизації земельної ділянки, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння та рішення про виділення земельної ділянки (а.с.4).

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є її власником. Тобто, виключено набуття права власності на майно, яке знаходиться у володінні власника і ніколи не вибувало з його володіння.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що впродовж більше 15 років безперервно добросовісно, відкрито користується спірним будинком, має домову книгу з відмітками про його реєстрацію та реєстрацію членів його сім'ї, зробив у ньому капітальний ремонт, тому, посилаючись на ст. 344 ЦК України просив суд визнати за ним право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Як убачається з матеріалів справи, позивач проживає в будинку, який є самочинним будівництвом, оскільки право власності на нього належним чином не зареєстроване.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнано за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під вже забудоване нерухоме майно.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Також роз'яснено, що під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

У пункті 6 вищезгаданої Постанови вказано, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, висновок суду про відсутність правових підстав для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на спірний будинок, за набувальною давністю, є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не врахована наявність підстав для визнання за ним права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України не можуть бути взятими до уваги колегією суддів, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірне нерухоме майно належить на праві власності будь-якій іншій особі.

Доводи апеляційного скарги про те, що технічний паспорт, план будинку і інші документи на зазначений будинок, видані «КП ДОР» Криворізьке БТІ» на ім'я попереднього власника будинку - ОСОБА_7, є безпідставними, оскільки а ні ОСОБА_7, а ні позивачем не зареєструвано у встановленому законом порядку право власності на житловий будинок та господарські споруди, які були побудовані самочинно.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі фактично повторюють зміст позовної заяви, зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: