Справа № 148/2082/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Галькевич І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської сільської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 липня 2007 року помер її чоловік ОСОБА_2. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який знаходиться в с.Михайлівка Тульчинського району по вул..Шевченка, 69. Вона являється дружиною померлого і відноситься до спадкоємців першої черги за законом. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом немає. А тому вона являється єдиною спадкоємицем за законом та за заповітом.

Вказана частина належала ? частина ОСОБА_2 як члену бувшого колгоспного двору, головою якого він був. Крім того, 19 листопада 1999 року помер син ОСОБА_2 ОСОБА_3. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з 1/4 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який знаходиться в с.Михайлівка Тульчинського району по вул..Шевченка, 69. Спадкоємцем на все майно після смерті ОСОБА_3 був його батько ОСОБА_2, який спадщину прийняв, але не встиг оформити своїх спадкових прав в звязку зі смертю. А тому право на спадкування на майно померлого ОСОБА_3 за правилами спадкової трансмісії перейшло до неї спадкоємця після смерті ОСОБА_2. Але оформити свої спадкові права в державній нотаріальній конторі вона не має можливості, так як житловий будинок, частина якого є спадковою, відносився до категорії колгоспних дворів, і на даний час право власності за померлими ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не зареєстровано. Крім того, відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, прізвище ОСОБА_3 вказано як «Янчишен Володимир Іванович», а прізвище його батька ОСОБА_2 вказано як «Янчишен Іван Феофанович». А тому прізвища ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не співпадають з прізвищами, вказаними в свідоцтвах про їх смерть ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Через це державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії.

По цій причині, позивачка вимушена звернутись з позовом до суду, та просить встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2 був батьком ОСОБА_3 та визнати за нею право власності на спадкове майно, спадкоємицею якого вона стала.

Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву пророзгляд справи за її відсутності позов підтримує, на його задоволенні наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про визнання позову та розгляду за відсутністю їх представника.

Дослідивши матеріали справи суд встановив:

28 вересня 1965 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.7).

Згідно копії свідоцтва про смерть 15 липня 2007 року, ОСОБА_2 помер (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який знаходиться в с.Михайлівка Тульчинського району Вінницької області по вул..Шевченка під номером 69.

Вказана частина належала ? частина ОСОБА_2 як члену бувшого колгоспного двору, головою якого він був на підставі свідоцтва №12 про право особистої власності на домоволодіння, виданого 25 серпня 1989 року виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Тульчинського району (а.с.21).

19 листопада 1999 року помер син ОСОБА_2 ОСОБА_3 (а.с. 7). Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, яке складається з 1/4 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, який знаходиться в с.Михайлівка Тульчинського району Вінницької області по вул..Шевченка під номером 69. Спадкоємцем на все майно після смерті ОСОБА_3 був його батько ОСОБА_2, який спадщину прийняв, але не встиг оформити своїх спадкових прав в звязку зі смертю. А тому право на спадкування на майно померлого ОСОБА_3 за правилами спадкової трансмісії перейшло до позивачки спадкоємця після смерті ОСОБА_2.

Позивачка являється єдиною спадкоємицем майна ОСОБА_2, що в свою чергу підтверджується довідкою виданою виконкомом Михайлівської сільської ради Тульчинського району від 20 вересня 2016 року за № 300 (а.с. 19).

Оформити свої спадкові права в державній нотаріальній конторі позивачка не має можливості, так як згідно з довідкою Михайлівської сільської ради Тульчинського району №301 від 20 вересня 2016 року житловий будинок, частина якого є спадковою, відносився до категорії колгоспних дворів, і на даний час право власності за померлими ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не зареєстровано (а.с..19).

Крім того, відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, прізвище ОСОБА_3 вказано як «Янчишен Володимир Іванович», а прізвище його батька ОСОБА_2 вказано як «Янчишен Іван Феофанович» (а.с. 18). А тому прізвища ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не співпадають з прізвищами, вказаними в свідоцтвах про їх смерть ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Враховуючи, що постановою Тульчинської державної нотаріальної контори №611/02-31 від 21 вересня 2016 року (а.с.8), позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, то за захистом своїх спадкових прав вона вимушена звернутись до суду.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

На підставі ст. 256 п.1 ЦПК України, суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.

Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 7.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За змістом ст. 1269 цього ж Кодексу, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Вказані норми врегульовані ч.1 ст.1270 ЦК України.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як визначено в ст.. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи позицію відповідачів щодо визнання позовних вимог, які не суперечать чинному законодавству, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачкою, підлягає зарахуванню в прибуток держави.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 256, 328, 386, 392, 1241, 1268 ЦК України ст. 4, 8, 10, 15, 18, 57-60, 64, 88, 209-213 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Михайлівської сільської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2, який помер 15 липня 2007 року, був батьком ОСОБА_3, який помер 19 листопада 1999 року.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на спадкове майно, яке складається з 1/2 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, позначеного на плані літерою «А», загальною площею всього будинку 63,9 кв.м., житловою 46,7 кв.м., який розташований в селі Михайлівка Тульчинського району Вінницької області по вул..Шевченка під номером 69, та належали ? частина ОСОБА_2 і ? частину ОСОБА_3.

Судові витрати залишити за стороною.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя