Ухвала

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спадкового майна та визнання права власності у порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Луганської області на ухвалу судді апеляційного суду Луганської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 14 лютого 2015 року закрито провадження у справі у зв'язку із визнанням мирової угоди.

У жовтні 2015 року перший заступник прокурора Луганської області звернувся до апеляційного суду Луганської області із апеляційною скаргою на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 14 лютого 2015 року.

Ухвалою судді апеляційного суду Луганської області від 20 листопада 2015 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 14 лютого 2015 року залишено без руху для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою судді апеляційного суду Луганської області від 10 грудня 2015 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 14 лютого 2015 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Луганської області просить скасувати ухвалу судді апеляційного суду Луганської області від 10 грудня 2015 року, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням суддею апеляційного суду норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 постанови від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», право на апеляційне оскарження мають також особи, які не брали участі у справі, за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки. У цьому разі зазначені особи відповідно до частини дев'ятої статті 6ЦПКмають право отримувати в суді, який ухвалив рішення, усну або письмову інформацію про результати розгляду відповідної справи, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії документів, долучених до справи, одержувати копії рішень і ухвал, а при розгляді справи в апеляційній інстанції - набувають права осіб, які беруть участь у справі, зокрема, брати участь у розгляді справи, заявляти клопотання, знайомитися з матеріалами справи, подавати докази тощо.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на вищевказану ухвалу суду першої інстанції про визнання мирової угоди, перший заступник прокурора Луганської області зазначав про те, що вказану апеляційну скаргу подано із метою захисту економічних інтересів держави, у результаті того, що позивачем недоплачено судовий збір у сумі 2 205 грн 30 коп., що залишилось поза увагою суду першої інстанції, таким чином, ненадходження судового збору до бюджету порушує економічні інтереси держави, оскільки кошти судового збору спрямовуються на здійснення судочинства та функціонування органів судової влади.

Крім того, прокурор вказував на помилковість висновку суду першої інстанції про непорушення мировою угодою прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб.

Залишаючи без руху апеляційну скаргу прокурора, суддя апеляційного суду в ухвалі від 30 листопада 2015 року виходив із підстав, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 297 ЦПК України, зазначивши, що прокурор в апеляційній скарзі повинен вказати на конкретну особу, чиї права, свободи та інтереси порушено (за наявності таких порушень), а також зазначити підстави для представництва згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 14 лютого 2015 року, суддя апеляційного суду виходив із наявності підстав, передбачених ст. 45, ч. 2 ст. 121, ч. ч. 2, 3 ст. 297 ЦПК України, при цьому не прийняв до провадження подану прокурором 07 грудня 2015 року уточнену апеляційну скаргу.

На обґрунтування такого висновку суддя зазначив, що в уточненій апеляційній скарзі вказано, що вона подана прокурором в інтересах органу місцевого самоврядування - Сичанської сільської ради Марківського району Луганської області - з метою належного забезпечення економічних основ місцевого самоврядування; відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1277 ЦК України Сичанська сільська рада Марківського району Луганської області зобов'язана після спливу одного року з часу відкриття спадщини подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, після чого відумерла спадщина переходить у власність територіальної громади, проте суд першої інстанції при розгляді справи не перевірив, чи прийнята спадщина спадкоємцями, чи не усунуті вони від спадкування та чи не відмовлялись від спадщини.

Відхиляючи вищевказані доводи уточненої апеляційної скарги прокурора, суддя апеляційного суду виходив із того, що відповідно до матеріалів справи відповідач перебувала зі спадкодавцем в зареєстрованому шлюбі та на час відкриття спадщини проживала із спадкодавцем за однією адресою, за якою була зареєстрована, а тому відповідно до ст. 1261, ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона є спадкоємцем першої черги за законом, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, таким чином спадщина не може вважатися відумерлою.

За таких обставин суддя дійшов висновку, що оскаржуваною ухвалою не порушено право органу місцевого самоврядування на набуття права власності на відумерлу спадщину відповідно до ст. 1277 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Проте погодитися із вказаними висновками не можна з огляду на таке.

Статтею 45 ЦПК України передбачено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених ч. ч. 2 або 3 ст. 25 Закону України «Про прокуратуру».

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених ст. 121 ЦПК України.

Отже, саме ненадання суду обґрунтування підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді є наслідком застосування ст. 121 ЦПК України, незалежно від його змісту, що перевіряється судом під час розгляду справи по суті.

Проте суддя апеляційного суду не звернув достатньої уваги на зміст вищевказаних норм процесуального права, у результаті чого дійшов помилкового висновку про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги прокурора і такий висновок судді апеляційного суду не може бути підставою для позбавлення прокурора права на захист порушених прав, свобод та інтересів, оскарження судового рішення, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на вищезазначене та відповідно до ст. 342 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про те, що постановлена у справі ухвала судді апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області задовольнити.

Ухвалу судді апеляційного суду Луганської області від 10 грудня 2015 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак