АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Соколової В.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Меженко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» про захист прав споживача фінансових послуг, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» про захист прав споживача фінансових послуг задоволено частково.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» зарахувати кошти у розмірі 8970,35 доларів США на поточний рахунок позивача; зобов'язано відповідача виплатити позивачеві вклад за договором №51-в-17/367026 від 20.11.2014 року в сумі еквівалента 8970,35 доларів США у гривні за курсом НБУ на день 13.06.2015 року, а саме - у розмірі 195 272,86 грн.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» виплатити ОСОБА_3 відсотки за договором вкладу №51-в-17/367026 від 20.11.2014 року за ставкою 9% річних за строк з дня, наступного за днем витребування 19.02.2015 року до дня прийняття рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних 23.06.2015 року, а саме у розмірі 274,93 долари США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом становить 6045,12 грн.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» виплатити ОСОБА_3 майнову відповідальність за порушення грошового зобов'язання за договором вкладу № 51-в-17/367026 від 20.11.2014 року за ставкою 3% річних у розмірі 91,64 долари США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом становить 2015,07 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права на отримання коштів депозитного вкладу в розмірі 8970,35 доларів США, позивач ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року в цій частині скасувати та ухвалити в даній частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд 1-ї інстанції виходив з того, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини, які регулюються положеннями книги п'ятої ЦК України «Зобов'язальне право», а тому позовні вимоги про визнання права на вклад не відповідають положенням статті 16 ЦК України. Вважає, що такі висновки суду 1-ї інстанції суперечать приписам ст.16 ЦК України, якою чітко встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Так, вимога про визнання права заявляється у випадках, коли належне особі право не визнається або оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй прав. Тобто, метою подання такого позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів й створення необхідних умов для реалізації права. Особа має право обрати спосіб захисту цивільних прав із числа, встановлених ст.16 ЦК України, з урахуванням специфіки порушеного права і характеру порушення. Вимога про визнання права на отримання коштів по вкладу була заявлена ним з урахуванням того, що відповідач є неплатоспроможним банком, в якому запровадженотимчасову адміністрацію Фондом гарантування вкладів фізичних осіб іспірні правовідносини регулюються, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норми якого є спеціальними відносно норм ЦК України. Даним законом встановлено спеціальний порядок повернення коштів за вкладом фізичних осіб в неплатоспроможних банках. Отже, визнання права власності на вклад є необхідним для захисту та поновлення його порушених прав у повному обсязі. Проте, судом 1-ї інстанції не взято до уваги дані обставини справи та ухвалено необґрунтоване рішення.

В судовому засіданні ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи товариство повідомлено у встановленому законом порядку, причину неявки представника суду не повідомило, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» та ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу №51-в-17/367026, предметом якого було розміщення вкладником грошових коштів в сумі 8920 доларів США з процентною ставкою 9%, на строк з 20.11.2014 року по 18.02.2015 року, а у випадку пролонгаліції - дата повернення коштів 19.05.2015 року.

З наданого суду та дослідженого в судовому засіданні платіжного доручення в іноземній валюті №13500 вбачається, що 20.11.2014 року ОСОБА_3 було внесено на депозитний рахунок кошти в сумі 8920 доларів США.

06 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива»з заявою, про відмову від пролонгації вкладу за договором №51-в-17/367026 від 20.11.2014 року та просив суму вкладу з нарахованими за ним відсотками, в день повернення вкладу 18 лютого 2015 року, зарахувати на поточний рахунок № 0168.

Проте, в день повернення вкладу 18 лютого 2015 року кошти депозитного вкладу, а також нараховані за вкладом відсотки за останній розрахунковий період, на поточний рахунок №0168, як це передбачено п.2 договору №51-в-17/367026 від 20.11.2014 року, банком зараховано не було.

18 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» з претензійною заявою та вимогою про повернення вкладу, в яких вимагав від відповідача невідкладно визнати прострочення боржника, повернути кошти депозитного вкладу, сплатити відсотки за користування коштами вкладу, неустойку (пеню), відшкодувати завдані збитки.

В подальшому, Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» зарахувало кошти депозитного вкладу у розмірі 8920 доларів США та нараховані за останній розрахунковий період (календарний місяць) відсотки у розмірі 50,06 доларів США на картковий рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива», про що свідчить виписка банку за цим рахунком за відповідний період.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, картковий рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_3 було закрито, ще в грудні 2014 року з одночасним поверненням банкові спеціального платіжного засобу (картки) НОМЕР_2, а тому позивач не мав і не має доступу до депозитних коштів, які обліковуються за цим рахунком.

Оскільки Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» не повернуло ОСОБА_3 депозитні кошти разом з нарахованими відсотками, то він звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» та просив суд визнати за ним право на отримання коштів по вкладу в розмірі 8970,35 доларів США; зобов'язати відповідача відновити становище, яке існувало до порушення прав позивача, а саме: зарахувати кошти у розмірі 8970,35 доларів США на поточний рахунок позивача; зобов'язати відповідача виплатити позивачеві вклад за договором № 51-в-17/367026 від 20.11.2014 року всумі еквівалентній8970,35 доларамСША у гривні за курсом НБУ на 13.06.2015, а саме - у розмірі 195 272,86 грн.; зобов'язати відповідача виплатити позивачеві відсотки за договором вкладу №51-в-17/367026 від 20.11.2014 року за ставкою договора 9% річних за строк з дня, наступного за днем витребування 19.02.2015 року до дня прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних 23.06.2015 року, а саме у розмірі 274,93 долари США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі; зобов'язати відповідача виплатити позивачеві майнову відповідальність за порушення грошового зобов'язання за договором вкладу № 51-в-17/367026 від 20.11.2014 року за ставкою 3% річних за строк з дня, наступного за днем витребування 19.02.2015 рокудо дня прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних 23.06.2015 року, а сааме,врозмірі 91,64 долари США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі за цим позовом.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року в частині задоволення позовних вимог та зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» зарахувати кошти у розмірі 8970,35 доларів США на поточний рахунок позивача; зобов'язання відповідача виплатити позивачеві вклад за договором №51-в-17/367026 від 20.11.2014 року в сумі еквівалента 8970,35 доларів США у гривні за курсом НБУ на день 13.06.2015 року, а саме - у розмірі 195 272,86 грн.; зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» виплатити ОСОБА_3 відсотки за договором вкладу №51-в-17/367026 від 20.11.2014 року за ставкою 9% річних за строк з дня, наступного за днем витребування 19.02.2015 року до дня прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних 23.06.2015 року, а саме у розмірі 274,93 долари США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення у справі в сумі 6045,12 грн.; зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» виплатити ОСОБА_3 майнову відповідальність за порушення грошового зобов'язання за договором вкладу № 51-в-17/367026 від 20.11.2014 року за ставкою 3% річних у розмірі 91,64 долари США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення становить 2015,07 грн. сторонами не оскаржується, а тому, колегія суддів перевіряє правильність висновків суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» про визнання за ним права на отримання коштів по вкладу в розмірі 8970,35 доларів США, суд 1-ї інстанції виходив з того, що дані позовні є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст.15 ЦК України встановлює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що визнання права власності на вклад є необхідним для захисту та поновлення його порушених прав у повному обсязі.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст.16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

З системного аналізу вказаної норми права вбачається, що позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Крім того, наслідком визнання права може бути визнання наявності або відсутності обов'язків у особи або їх припинення, визнання особи такою, що втратила право, визнання наявності правовідносин тощо, про що також можуть заявлятися позовні вимоги.

Відповідно до вимог ч.2, 3 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Згідно положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на вклад задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних та допустимих

доказів на підтвердження того, що Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» не визнає чи оспорює той факт, що грошові кошти за договором вкладу № 51-в-17/367026 від 20.11.2014 року є власністю позивача, як і не надано доказів існування будь-якої невизначеності у взаємовідносинах між позивачем та відповідачем щодо того, кому на праві власності належать грошові кошти за договором вкладу № 51-в-17/367026 від 20.11.2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норми якого є спеціальними відносно норм ЦК України, встановлено спеціальний порядок повернення відшкодування коштів за вкладом фізичних осіб в неплатоспроможних банках, а тому визнання права власності на вклад є необхідним для захисту та поновлення порушених прав позивача у повному обсязі, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на таке.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Поряд з цим, з системного аналізу положень даного закону не вбачається, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виплата коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі здійснюється лише за наявності судового рішення про визнання за вкладником права власності на депозитні кошти.

Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відмовлено ОСОБА_3 у виплаті коштів за договором вкладу № 51-в-17/367026 від 20.11.2014 року в зав'язку з відсутністю судового рішення про визнання за ним права власності на грошові кошти за договором вкладу № 51-в-17/367026 від 20.11.2014 року та/або з тих підстав, що грошові кошти за договором вкладу № 51-в-17/367026 від 20.11.2014 року не є власністю позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду ухвалено при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, а обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими є недоведеними, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд повно та об'єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані докази та дав їм правильну правову оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді :