АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/3587/16 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Категорія договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів КРУГОВОЇ С.С.,

ОСОБА_2,

секретарів Прологаєвої А.Д., Пруднікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: ПН ХМНО ОСОБА_8, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політикиХарківської міської ради, Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції про визнання недійсним правочинів,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з указаним позовом , в якому з урахуванням уточнень, просив:

- визнати недійсними правочини: договори дарування нежитлових приміщень №№ 1-1,1-2, 1-3,1-4,1-5,1-6,1-7,1-8,1-9 в літ. «А-6» першого поверху будинку №18 по вул. Данилевського, в місті Харкові, посвідчені приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8, за якими:

0З жовтня 2014 року ОСОБА_4 подарувала нежитлові приміщення 1-1 - 1-9 в літ. «А-6» першого поверху, будинку 18, по вул. Данилевського в місті Харкові - ОСОБА_7Є;

17 жовтня 2014 року ОСОБА_7 подарував нежитлові приміщення 1-1 - 1-9 в літ. «А-6» першого поверху, будинку 18, по вул. Данилевського в місті Харкові - ОСОБА_6;

відповідно до ст. 216 ЦК України повернути сторони в первісний стан, скасувати правову реєстрацію нежитлових приміщень 1-1 - 1-9 в літ. «А-6» першого поверху, будинку 18, по вул. Данилевського, в місті Харкові за ОСОБА_6, поновити правову реєстрацію нежитлових приміщень №№ 1-1 - 1-9 в літ.«А-6» першого поверху, будинку 18, по вул. Данилевського в місті Харкові - за ОСОБА_4

В обгрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що в провадженні Київського районного суду міста Харкова знаходилась цивільна справа за його позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_9 про стягнення боргу. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова, в порядку забезпечення позову, було накладено арешт на нерухоме майно: нежитлові приміщення 1-1 - 1-9 в літ. «А-6» першого поверху, будинку №18, по вул. Данилевського в місті Харкові, які належали відповідачці, ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01.10.2014 рс апеляційна скарга ОСОБА_4 була задоволена частково: Ухвала Київського районного суду міста Харкова скасована, питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі ухвали апеляційного суду, запобігаючи нової можливості щодо заборони відчуження майна, на яке можливо звернути стягнення в разі задоволення позову про стягнення боргу, ОСОБА_4 0З.10. 2014 року подарувала нерухоме майно ОСОБА_7 , а 17.10.2014 року за нотаріально посвідченим договором Федяєв М Є.подарував це нерухоме майно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_5 донька ОСОБА_4Д і є законним представником своєї малолітньої доньки ОСОБА_6.

Вважав, що відчуження нерухомого майна шляхом дарування ОСОБА_4 ОСОБА_7 - є фіктивним правочином. ОСОБА_7 не є родичем ОСОБА_4 і тому відчуження майна на його користь, було здійснено без наміру фактичної передачи права власності іншій особі, завідомо передбачено проміжний етап, з подальшим поверненням майна в родину. Умисел обох сторін направлений не на реальне відчуження майна, а на його збереження в родині, з метою уникнення можливості покладання стягнення на це майно на виконання судового рішення про стягнення боргу з ОСОБА_4

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 5 червня 2015 року його позов до ОСОБА_4 та її чоловіка, ОСОБА_9 про стягнення боргу задоволено частково: з відповідачів стягнуто на його користь 2 836 849, 50 грн. основного боргу; 120549,00 грн. - 3% річних від простроченої суми; 3654 грн. - судового збору, всього - 2 961 052,50 грн.

Вказував на наявність усіх складових для визнання обох договорів дарування фіктивними: наявність кредитора; відчуження майна наступного дня після скасування ухвали про його арешт; відчуження відбулося у колі близьких родичів без фактичної передачі права власності.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обгрунтування скарги посилається на неповне з"ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що укладення спірних правочинів, спрямовано на відчуження (дарування) нерухомого майна боржників ОСОБА_9 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 та подальше відчуження (дарування) майна з боку ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 лише з метою уникнення виконання судового рішення на користь ОСОБА_3, оскільки на момент подання цього позову відсутнє будь-яке майно, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги про стягнення грошових коштів з ОСОБА_9 і ОСОБА_4

Вказує, що у випадку вчинення фіктивного правочину воля сторін не спрямована на досягнення певних цивільно-правових відносин між учасниками правочину, навпаки, метою його укладення є виникнення правових наслідків для обох або для одного з них стосовно третіх осіб.

Стверджує, що суд першої інстанції обмежився лише дослідженням обставин фактичного виконання оскаржуваних правочинів їх сторонами, не дослідивши та не надавши правової оцінки волі сторін правочинів та не врахувавши зловмисну мету їх укладення.

Наголошує, що хоча волевиявлення сторін оскаржуваних правочинів і було реалізовано шляхом укладення угод, спрямованих на відчуження майна, мета укладення цих правочинів є зловмисною, спрямованою на уникнення майнової відповідальності попередніх власників майна (ОСОБА_9 та ОСОБА_4Д.), враховуючи і те, що іншого майна у їх власності не залишилось.

Підкреслює, що всі, без виключення, учасники оскаржуваних правочинів пов'язані родинними зв'язками, тому є можливість стверджувати про наявність умислу в їх діях, спрямованого на формальну зміну власників без жодних інших змін щодо використання та володіння цим майном.

Вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, не врахувавши, що позивач змінив позовні вимоги до початку слухання справи по суті, подавши до суду відповідну заяву від 01 липня 2015 року.

ОСОБА_5 та представником ОСОБА_4 - ОСОБА_10 подані заперечення на апеляційну скаргу, в яких вони просять про її відхилення та залишення рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали справи , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.І ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У справі встановлено, що 0З жовтня 2014 року приватний нотаріус Харківського міського округу ОСОБА_8 посвідчила договір дарування, за яким ОСОБА_4 подарувала нежитлові приміщення №№ 1-1,1-2,1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9 в літ. «А-б», першого поверху будинку №18, по вул. Данилевського в місті Харкові, загальною площею 164,2 кв.м., ОСОБА_7.

17 жовтня 2014 року цим же приватним нотаріусом посвідчено договір дарування, за яким ОСОБА_11 подарував малолітній ОСОБА_6, 2010 року а вона, в особі свого законного представника ОСОБА_5, прийняла у дар вищевказані нежитлові приміщення .

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 і ОСОБА_9 на користь ОСОБА_3 2 836 849,50 грн. основного боргу; 120549 грн. - 3% річних від простроченої суми, 3654 грн.. - судовий збір, всього - 2 961 052,50 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України визначені підстави недійсності правочинів: недодержання в момент вчинення сторон (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п"ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, визначених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не бу виконаний.

Відносини дарування майна врегульовані статтями 717 - 728 Цивільне, ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Частиною 2 ст. 719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до роз"яснень, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину, Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що твердження позивача про фіктивність оспорюваних ним договорів дарування спростовується актом прийому-передачі від 03.10. 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 03.10.2014 року, передала, а ОСОБА_7Є прийняв: нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1 - 1-9 в літ. «А-6», загальної площею 164,2 кв. м, що знаходяться за адресою: місто Харків, вул. Данилевського,18 і комплект ключів (3 шт) від цих приміщень.

Відповідно до акту прийому-передачі від 17.10. 2014 року ОСОБА_7 на підставі договору дарування 17.10.2014 року, а ОСОБА_5, як законний представник малолітньої ОСОБА_6 прийняла: нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1 - 1-9 в літ. «А-6», загальною площею 164,2 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Данилевського, 18.; комплект ключів (3 шт.) від цих приміщень.

Отже сторонами правочинів здійснено фактичну передачу приміщень та ключів про що складені відповідні акти приймання - передачі .

На підставі договору дарування від 17.10.2014 року інформація про право власності ОСОБА_6 зареєстрована у державному реєстрі прав на нерухоме майно.

Також переоформлені і договори на постачання послуг, що забезпечують можливість використання приміщень за призначенням, а саме: договорів про надання послуг із централізованого водопостачання та водовідведення; із постачання природнього газу за врегульованим тарифом; про постачання електричної енергії та технічна угода про порядок організації обліку природнього газу при його транспортуванні газорозподільними мережами.

Всі зазначені договори укладені між постачальниками відповідних послуг та ОСОБА_5 як законним представником малолітньої доньки ОСОБА_6, яка є власницею нежитлових приміщень першого поверху № 1-1 - 1-9 в літ. «А-6», загальною площею 164,2 кв. м, що знаходиться за адресою: вул. Данилевського, 18 у місті Харкові.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто є малолітньою , що не заперечується позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.177 СК Україниа батьки дитини управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження . Батьки зобов"язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Частина 2 ст. 177 Сімейного кодексу України встановлює, що батьки в процесі управління майном малолітньої не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири, видавати письмові зобовязання від імені дитини, відмовлятися від майнових прав дитини.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 у суді першої інстанції та проти його апеляційної скарги представник Управління служб у справах дітей посилався , зокрема на неприпустимість зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дитини при вчиненні будь-яких правочинів та на приписи Сімейного Кодексу України, якими врегульовані права дитини на володіння, користування та розпорядження своє власністю та обов"язки батьків у процесі управління майном малолітньої дитини.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 підтвердила, що з часу прийняття нею, як законним представником обдарованої малолітньої дочки ОСОБА_6, подарованих доньці нежитлових приміщень, вона у відповідності до ст.177 СК України управляє цим майном.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що перехід права власності на майно відбувся, був належним чином узгоджений, зареєстрований та оформлений та дійшов висновку , що вимоги про визнання недійсними правочинів щодо відчуження нерухомого майна є безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, як такими, що грунтуються на законі і відповідають обставинам справи, які з"ясовані судом повно і всебічно.

Доводами апеляційної скарги ОСОБА_3 висновки суду першої інстанції не спростовуються і не доводять, що спірне нерухоме майно залишилось у володінні та користуванні ОСОБА_4

Посилання на родинний зв"язок між сторонами спірних правочинів не впливають на висновки колегії суддів і не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, оскільки діюче цивільне законодавство не обмежує право власника майна на його відчуження, у тому числі шляхом дарування, наявністю або відсутністю родинних зв"язків між дарувальником і обдарованим.

За недоведеністю умислу обох сторін договору на укладення фіктивного правочину не може вплинути на цей висновок колегії і посилання позивача на укладення спірних договорів одразу після зняття арешту з нерухомого майна, який накладався у забезпечення його позову.

Колегія суддів визнає, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до ч.1 ст.308 УПК України є підставою для відхилення скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307,ст. ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.П.Зазулинська

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_2