Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Орлов І.В.
Справа № 415/4435/14-ц
Провадження № 22ц/782/176/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2016 року

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого: Орлова І.В.,

суддів: Стахової Н.В., Коротких О.Г.,

за участю секретаря: Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 16 листопада 2015 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк» або позивач) до ОСОБА_2 (далі відповідачка) задоволено частково. З відповідачки на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 20 січня 2011 року в загальному розмірі 20.525, 94 гривень, а саме: 14.477,02 гривень - заборгованість за кредитом; 6.048,92 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом. У задоволенні вимог про стягнення комісії за користування кредитом у розмірі 329,39 гривень, штрафів у загальній сумі 1.542,77 гривень відмовлено. Судом вирішене питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просила: рішення скасувати; ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідачка зазначила, що вона має докази про здійснення оплат за кредитним договором, які значно зменшують позовні вимоги. Квитанції про сплату заборгованості надавалися до суду першої інстанції, але не були прийняті до уваги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка порушила взяті на себе 20 січня 2011 року договірні зобов'язання, які були викладені у Заяві позичальника та Умовах та правилах надання банківських послуг. Належними та допустимими доказами позивач довів факт виникнення заборгованості за кредитом та процентами, яка утворилися станом на 30 вересня 2014 року через неналежне виконання ОСОБА_2 умов договору. Відмову у стягненні суми комісії (пені) та штрафів суд першої інстанції мотивував недоведеністю їхнього нарахування у період до 14 квітня 2014 року (коли не діяли приписи Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року).

Між сторонами виник спір з приводу виконання умов кредитного договору. Правовідносини сторін врегульовані нормами цивільного законодавства України.

Так, статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини 1 статі 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом першої інстанції встановлено, що 20 січня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір. За його умовами відповідачка отримала кредит у розмірі 9.000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Кредитка Універсальна» зі сплатою 30,0 % на рік за користування кредитом на суму залишку його заборгованості. ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 8-34).

Станом на 30 вересня 2014 року заборгованість відповідачки за договором б/н від 20 січня 2011 року складає: 14.477,02 гривень заборгованість за кредитом (у тому числі: поточна заборгованість 7.614,95 гривень, прострочена заборгованість 6,862,07 гривень) ; 6.048,92 гривень заборгованість за процентами (у тому числі: 449,3 гривень несплачені проценти на поточну заборгованість; 5.599,62 гривень несплачені проценти на прострочену заборгованість).

З фотокопій квитанцій вбачається, що ОСОБА_2 здійснювала грошові перекази через відділення ПАТ КБ Приватбанк: 30.12.2013 року в сумі 300,00 гривень; 16.01.2014 року в сумі 820,00 гривень; 27.01.2014 року в сумі 300,00 гривень; 28.01.2014 року в сумі 300,00 гривень, а також 26.12.2012 року через відділення «Укрпошти» в загальній сумі 800.00 гривень (а. с. 70).

Обставини здійснення цих переказів з метою погашення заборгованості саме за договором б/н від 20 січня 2011 року реквізитами вищезазначених платіжних документів не підтверджуються. Деякі з цих квитанцій містять інформацію про те, що призначенням платежу є погашення відповідачкою кредиту за іншим договором від 28.11.2013 року, а не за договором б/н від 20 січня 2011 року.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги та відхилив надані відповідачкою копії квитанції і дійшов правильного висновку про те, що вищевказані квитанції не підтверджують обставин часткового виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором.

Відповідно до статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суд з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а спрямовані на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи. Суд першої інстанції правильно визначив природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 304, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: