АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3042/16 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Солом′янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року у справі за заявою ОСОБА_4 про роз′яснення рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Солом′янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Ухвалою Солом′янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_4 про роз′яснення рішення у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року у справі № 2-р-37/15 (760/22674/13-ц), що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції перевищив свою компетенцію, привласнив повноваження законодавчої та виконавчої влади, та не мав право своїм рішенням змінювати Закони України, Декрет Кабінету Міністрів України та нормативно-правові акти Національного банку України щодо державного регулювання та державного контролю обігу готівкової іноземної валюти на території України. Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не роз'яснив, у якій валюті стягнув заборгованість за кредитним договором №ML-007/l 81/2008 від 18.08.2008 на користь товариства, який не має генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій та з якою метою суд порушує ст.4 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач в судові засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_4 про роз'яснення судового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що заява відповідача є необгрунтованою.

З таким висновком суду першої інстанції слід погодитись.

Згідно статті 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

За змістом положення статті 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Солом′янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4, третя особа: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованість за Кредитним договором №ML-007/181/2008 від 18.08.2008 в розмірі 226 300,53 доларів США, що еквівалентно 2 930 591,80 грн., та 127 429,78 грн. пені, судовий збір у розмірі 3 441,00 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

У поданій заяві про роз'яснення рішення суду відповідач просив роз'яснити рішення суду першої інстанції в частині валюти стягнення заборгованості та мети порушення, на його думку, рішенням суду ст. 4 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення».

Колегія суддів вважає, вказані вимоги у заяві виходять за межі положення статті 221 ЦПК України щодо правових підстав для роз'яснення рішення, судове рішення Солом′янського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року є зрозумілим, його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_4 про роз′яснення рішення, суд першої інстанції правильно виходив із того, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 18.11.2014 містить чіткі формулювання і є зрозумілим, при цьому суд не має повноважень надавити сторонам консультативні роз'яснення щодо будь-яких нормативних актів.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Солом′янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: