АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Мальченко О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Кравець В.А.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.

за участю секретаря Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської Районної у місті Києві державної адміністрації про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ТОВ «Птахофабрика Київська» звернулося до суду з позовом в якому просило виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, 2010року народження, та ОСОБА_4 з гуртожитку по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, а також зняти ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 2010 року народження, з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

В мотивування вимог посилалося на те, що ОСОБА_2 з 04 травня 2006 року перебувала у трудових відносинах з позивачем, а з 16 травня 2008 року звільнилася за власним бажанням. ОСОБА_2 та її малолітня дитина ОСОБА_3, 2010 року народження, безпідставно вселилися та зареєструвалися у належному позивачу гуртожитку по АДРЕСА_1. ОСОБА_4 ніколи не перебував у трудових відносинах з позивачем, вселився у зазначений гуртожиток самовільно.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 01 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ТОВ «Птахофабрика Київська» про виселення ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Виселено ОСОБА_4 з кімнати НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.07.2016 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року скасовано в частині позову товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» до ОСОБА_4 про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції буде переглядатися лише в частині вимог позивача до ОСОБА_4

Так, у своїй апеляційній скарзі ТОВ «Птахофабрика Київська» вказує на те, що ОСОБА_4 в трудових стосунках з позивачем ніколи не перебував, в установленому законом порядку в гуртожиток не поселявся, має інше постійне місце реєстрації, а тому підлягає виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

Крім того, посилання суду першої інстанції на Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», як на підставу для відмови у задоволенні позову про виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення, є помилковими оскільки дія цього закону не поширюється на гуртожитки, що на законних підставах включені до статутних фондів підприємств, утворених в процесі приватизації чи корпоратизації, знаходяться у приватній власності, у тому числі ті, що передані територіальним громадам у постійне чи тимчасове користування.

Представник ОСОБА_2 скаргу не визнала, просила рішення суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні вимог ТОВ «Птахофабрика Київська» про виселення ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 на законних підставах вселилася до спірного гуртожитку, більше 7-ми років разом своєю сім'єю постійно проживає у ньому та іншого житла відповідачі не мають, гуртожиток не в аварійному стані, а тому відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 04 травня 2006 року по 16 травня 2008 року ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Птахофабрика Київська».

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року, встановлено, що на підставі спільного рішення правління ТОВ «Птахофабрика Київська» та профспілкового комітету від 25 червня 2007 року ОСОБА_2 був виданий ордер від ІНФОРМАЦІЯ_1 № 3 на зайняття ліжко-місця, на підставі якого у червні 2007 року вона вселилася у гуртожиток по АДРЕСА_1.

З 03 липня 2007 року ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у вищезазначеному гуртожитку, де займає кімнату НОМЕР_2 (а. с 153).

З 08 вересня 2007 року ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народилася дочка ОСОБА_3, яка в подальшому була зареєстрована у гуртожитку по АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом,встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу "Кривіцька та Кривіцький проти України" (№ 8863/06) 2 грудня 2010 року, установив порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій.

Міжнародною судовою установою встановлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав та в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на захист права на житло громадян, які не мають власного житла, більше 5 років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них, на гуртожитки, що знаходяться у приватній власності, що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно ч.3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

За змістом ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, яку складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а також створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги про виселення ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_2 на законних підставах проживала у кімнаті гуртожитку, до якої пізніше з дозволу власника гуртожитку ТОВ «Птахофабрика Київська» як член її сім'ї вселився ОСОБА_4; відповідачі регулярно сплачували платежі за користування жилою площею та комунальними послугами із розрахунку на трьох осіб, що підтверджується відповідними квитанціями та свідчить про те, що позивач знав про наявність згоди позивача на проживання чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - у спірному помешканні.

Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року, у справі № 754/20338/14-ц було відмовлено ТОВ «Птахофабрика Київська» у задоволенні вимог про виселення ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, з підстав, передбачених положеннями Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки ОСОБА_2 більше семи років разом із сім'єю постійно проживає у придатному для проживання людей гуртожитку, вона та її малолітня дитина зареєстровані у спірному приміщенні, яке не в аварійному стані, й іншого житла не мають.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося, а тому є таким, що набрало законної сили.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.218, 303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 грудня 2015 року в частині позову товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» до ОСОБА_4 про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий

Судді