У х в а л а

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Долинського краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни та Омеляна Антоновичів про визнання протиправним (незаконним) та скасування наказу про звільнення з роботи, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із указаним позовом, у якому просила суд визнати протиправним (незаконним) та скасувати наказ директора Долинського краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни та Омеляна Антоновичів від 27 травня 2015 року № 45 про звільнення її з займаної посади доглядача краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни та Омеляна Антоновичів на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позовні вимоги мотивовані тим, що наказом відповідача від 11 лютого 2015 року передбачено скорочення чисельності і штату працівників Долинського краєзнавчого музею «Бойківщина» Тетяни та ОмелянаАнтоновичів, згідно якого посада доглядача підлягала скороченню, а її було попереджено про можливе звільнення з 13 квітня 2015 року. Наказом від 27 травня 2015 року її було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно відбулося із порушенням ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», яким встановлені певні квоти робочих місць для інвалідів. Проте, при її звільненні вимоги цього закону враховані не були, та, як інваліду 3 групи інвалідності, їй не запропоновано іншої роботи. Посилаючись на вказані обставини, просила позов задовольнити.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом першої інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для його скасування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, на підставі дослідження та оцінки наданих сторонами доказів (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що звільнення позивача із займаної посади відбулося з дотримання норм трудового законодавства та Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

При цьому, суд правильно зазначив про те, що на час скорочення посади доглядача, яку займала позивач, інші вакантні посади були відсутні, а тому відповідач не мав можливості перевести її на іншу роботу.

Крім того, згідно з листом Івано-Франківського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Міністерства соціальної політики України від 22 липня 2015 року, Долинським краєзнавчим музеєм «Бойківщина» Тетяни та Омеляна Антоновичів норматив по працевлаштуванню інвалідів виконаний, про що зазначено в річних звітах, поданих відповідачем.

Таким чином, при вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська