Справа № 530/835/16-ц
Номер провадження 2/530/502/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2016 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р. при секретарі Бедюх Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Зінькова справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В провадженні Зіньківського районного суду Полтавської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.04.2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Зіньківського РУЮ, актовий запис № 14. Від шлюбу мають доньку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім спільної з відповідачем дитини, позивач має від попереднього шлюбу повнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач вказує, що перші декілька років її відносини з відповідачем були хороші. Останні 7 років з відповідачем життєві позиції стали взаємно протилежними через специфічний характер відповідача і негативну його поведінку щодо неї. Відповідач зловживає спритними напоями, внаслідок чого влаштовує безпричинні сварки. Вона неодноразово вмовляла відповідача припинити вести такий спосіб життя, але все марно. Спільних інтересів із відповідачем не мають. Живуть кожний сам по собі, не піклуються одне за одним. Спільного господарства і бюджету не ведуть. Подружніх відносин не підтримують. При таких обставинах подальше збереження сім'ї неможливе, та буде суперечити позивача інтересам і інтересам дітей.

Після розірвання шлюбу їх спільна з відповідачем дитина залишиться проживати зі позивачем. Ніякої участі в утриманні дитини відповідач не приймає. Відповідач працює помічником бурильника Полтавського відділення капітального ремонту свердловин «УГВ-СЕРВІС» і має хороший заробіток, а тому може приймати участь в утриманні спільної дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

Зачитавши заяву позивача, заслухавши позивача, яка підтримала свої уточнені позовні вимоги, відповідача, який уточнені позовні вимоги визнав та дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Позивач та відповідач дійшли згоди, що дитина буде проживати із позивачем.

В Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, принцип 6, зазначено, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Згідно ст.21 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

У відповідності зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, мас право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Відповідно до ст.184 СК України та роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, поняття обсягу виручки приватного підприємця та його середній заробіток (або дохід) не є аналогічними за змістом. Також, у даній постанові Пленуму зазначається про те, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції).

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Частиною 2 ст.88 ЦПК України визначено, що, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 24,104, 110, 111, 112 ,113, 115 СК України, ст. ст. 3,10,15, 30, 57- 61, 88, 212-223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Шлюб укладений 19.04.2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Зіньківського РУЮ, актовий запис № 14 між ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканкою АДРЕСА_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителем АДРЕСА_2 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити прізвища: ОСОБА_1 - ОСОБА_1,ОСОБА_2 - ОСОБА_2.

Стягти із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер суду невідомий, зареєстрованого АДРЕСА_3, жителя АДРЕСА_2, працюючого помічником бурильника Полтавського відділення капітального ремонту свердловин «УГВ-СЕРВІС», який розташований за адресою м. Полтава, вул.. Грабчака, 4-а,на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки АДРЕСА_1 на утримання доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % неоподатковуваного мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягти із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер суду невідомий, зареєстрованого АДРЕСА_3, жителя АДРЕСА_2, працюючого помічником бурильника Полтавського відділення капітального ремонту свердловин «УГВ-СЕРВІС», який розташований за адресою м. Полтава, вул.. Грабчака, 4-а,на користь ОСОБА_1,ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканки АДРЕСА_1 - 551, 20 грн. судових витрат.

Стягти із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер суду невідомий, зареєстрованого АДРЕСА_3, жителя АДРЕСА_2, працюючого помічником бурильника Полтавського відділення капітального ремонту свердловин «УГВ-СЕРВІС», який розташований за адресою м. Полтава, вул.. Грабчака, 4-а,на користь держави - 551, 20 грн. судових витрат.

На рішення може бути подано заяву про апеляційне оскарження протягом 10 днів після проголошення рішення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області С.Р.Должко