Справа №557/345/15-ц
Провадження №2/557/12/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року

Гощанський районний суд Рівненської області в складі :

головуючого судді Пацка Д.В.

при секретарі Довгалець Н.М.

за участю

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки - адвоката ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

представника третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог Гощанської районної державної адміністрації ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бугринської сільської ради Гощанського району, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Гощанська районна державна адміністрація, про визнання недійсним рішення сесії Бугринської сільської ради, визнання недійсними та скасування Державних актів на право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Бугринської сільської ради Гощанського району, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог Гощанська РДА, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_3, про визнання недійсним рішення сесії Бугринської сільської ради, визнання недійсними та скасування Державних актів на право власності на земельну ділянку.

Ухвалою суду від 24.12.2015 ОСОБА_3 було залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

Позивачка посилається на те, що рішенням Бугринської сільської ради Гощанського району № 148 від 29.12.2000 року вирішено передати безкоштовно у приватну власність гр. ОСОБА_6 земельну ділянку 0,25 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства.

30.05.2001 року Бугринською сільською радою видано ОСОБА_6 Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-РВ № 025241, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1885.

11.06.2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір дарування вказаної земельної ділянки.

06.07.2001 року на основі вказаного договору дарування Бугринською сільською радою видано ОСОБА_3 Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-РВ № 025311, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1929.

Позивачка вважає, що вказані рішення та державні акти видані з грубим порушенням вимог законодавства, оскільки вказаними документами безпідставно передано у власність землю, що належить до земель спільного користування: частина земельної ділянки, без проїзду та проходу по якій неможливо реалізувати право власності на будинок та господарські споруди сторонами спору - ОСОБА_1 та ОСОБА_3, та є загальним проїздом їх дворів.

Вищезазначений спільний заїзд та порушення закону при видачі рішення та Державних актів підтверджується документально:

- ОСОБА_7 виносу в натурі осей розбивки будівель від 30.11.2007 року Відділу містобудування та архітектури Гощанської райдержадміністрації, в якому на плані-схемі зазначено «загальний проїзд» між спірними будинковолодіннями.

- Відповіддю Гощанської райдержадміністрації від 31.05.2011 року № Л-159-61 на її звернення, в якій вказано: «Відповідно до рішення Бугринської сільської ради від 12.05.2006 року №76 та дозволу на будівництво від 03.12.2007 року № 48 було передбачено загальний проїзд між земельними ділянками , про що було складено ОСОБА_7 виносу в натуру осей розбивки будівель від 30.11.2007 року».

- Відповіддю Гощанської районної ради від 14.10.2010 року №166, де вказано, що під час виготовлення правовстановлюючих документів Бугринською сільською радою була допущена помилка, оскільки згідно державного акта про право приватної власності на земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_3 було передано землю, що належить до земель спільного користування: частина земельної ділянки без проїзду та проходу по якій неможливо реалізувати право власності на будинок та господарські споруди сторонами спору.

- Відповіддю прокуратури Гощанського району від 15.02.2012року в якій вказано: «При виготовленні громадянкою ОСОБА_8 правовстановлюючих документів , Бугринською сільською радою була допущена помилка , оскільки згідно державного акта про право приватної власності на земельну ділянку у приватну власність було передано землю, що належить до земель спільного користування: частина земельної ділянки без проїзду та проходу по якій неможливо реалізувати право власності на будинок та господарські споруди сторонами спору».

Позивачка вказує на те, що загальний проїзд між її будинковолодінням та будинковолодінням, на який видано Державні акти, існує історично ще з 1959 року.

Будинок, що належить їй на праві власності, був збудований в 1959 році ОСОБА_9 на місці старої батьківської хати, на земельній ділянці, що йому належала. Загальний проїзд до даного будинковолодіння проходив по землі, що була виділена ОСОБА_9 і проходить там до даного часу.

В 1974 році вказане будинковолодіння купила її рідна тітка ОСОБА_10 в сина ОСОБА_9 - ОСОБА_11. Загальний проїзд на той час продовжував існувати.

В 1977 році в звязку з необхідністю доглядати за тіткою вони переїхала жити разом з матірю - ОСОБА_12 до тітки ОСОБА_10 у вказане домоволодіння. На той час загальний проїзд між господарствами також існував, спорів щодо користування ним між сусідами не виникало.

Після смерті ОСОБА_10 будинковолодіння успадкувала її матір - ОСОБА_12. Загальний проїзд між господарствами продовжував існувати, спорів щодо користування ним між сусідами не виникало.

20.01.2010 року після смерті матері - ОСОБА_12, вона набула права власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування. Вказане підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом.

На момент набуття нею права власності на домоволодіння спільний заїзд між ними та сусідським домоволодінням продовжував існувати, тобто вона продовжувала користуватись спільним заїздом, що існував ще з 1959 року.

В 2010 році ОСОБА_3, яка набула права власності на сусідське будинковолодіння відповідно до договору дарування від 11.06.2001 року почала вживати дії захоплення заїзду та встановлення меж, та хотіла встановити нові межі, що підтверджується її наміром виготовити нову технічну документацію та підписати протокол встановлення та погодження меж. Однак вона, як суміжний землекористувач, вказаний протокол не підписала тому, що нова межа проходила по спільному заїзду. Вказане підтверджується копією протоколу, що не підписаний.

Пізніше ОСОБА_3 звернулась до Гощанського районного суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. При ознайомленні зі справою в суді в 2014 році вона вперше дізналась про видачу вказаного рішення та державних актів, що оскаржуються. Позивачка вважає, що вказані рішення та державні акти видані з грубим порушенням законодавства, а саме видані на земельну ділянку, що знаходиться в спільному користуванні - вони є незаконними та такими, що підлягають до скасування в суді.

Позивачка просить суд визнати недійсним (незаконним) та скасувати рішення Бугринської сільської ради Гощанського району № 148 від 29.12.2000 року, яким вирішено передати безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6 земельну ділянку 0,25 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства; - визнати недійсним (незаконним) та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю серія 11-РВ № 025241, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1885, виданий ОСОБА_6; - визнати недійсним (незаконним) та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю від 06.07.2001 року серія 11-РВ № 025311, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1929, що виданий ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просить її задовольнити. Суду показала, що 30 років тому на даній земельній ділянці існував проїзд загального користування, який проходив по землі, що належала ОСОБА_11. Там проживали два брати ОСОБА_11 та ще одна сімя. Вона разом зі своєю матірю та всі сусіди постійно користувалися цим спільним заїздом. Жодних спорів з приводу даного заїзду не виникало, поки ОСОБА_3 не почала робити огорожу. В 2001 році ОСОБА_6 виготовила державний акт на земельну ділянку, однак займалася документацією ОСОБА_3, як сусід по межі вона підписала протокол погодження меж, однак ОСОБА_3 не повідомила та не попередила стосовно реальної межі та де вона проходить, оскільки це була зима січень місяць, межу не вимірювали, документацію вона не читала. Вона зверталася в сільську раду з приводу приватизації земельної ділянки та заїзду, коли комісія сільської ради виїжджала на місце, було відомо про погодження та виданий державний акт. Депутати сільської ради зверталися в РДА з даного приводу. Межу не погоджували, оскільки не вимірювали, межових знаків чи кілків не було. Фактично про межі земельних ділянок вона дізналася, коли ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Тому просить позов задовольнити.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просить його задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 заперечував щодо позову, вважає його таким, що не підлягає до задоволення. Показав, що технічна документація виготовлялася у 2001 році відповідно до вимог земельного законодавства, земельна ділянка відповідає розмірам по земельно-шнуровій книзі № 15 с. Колесники 0,50 га. В рішенні № 148 від 29.12.2000 року зазначено 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства. В межі даної земельної ділянки входить спірний заїзд, ніяких питань у сільської ради та інших установ при виготовленні технічної документації не виникало. В січні 2001 року було підписано протокол встановлення та погодження меж, протокол підписали сусідні землекористувачі, жодних заперечень зі сторони ОСОБА_1 не було. Власник земельної ділянки не заперечував щодо заїзду, жодних обмежень з приводу приватизації даної земельної ділянки не було. ОСОБА_3 є добросовісним набувачем. Вона користується земельною ділянкою в тих межах, в яких зазначено в технічній документації. Про спір стало відомо ще у 2010 році, про існування документів стало відомо ще на початку 2011 року, загальна позовна давність 3 роки, тому пройшли строки позовної давності. Сторона позивачів не надала доказів, чим порушено право ОСОБА_1 В довідці з технічної документації зазначено, що генеральним планом забудови не передбачено спільного заїзду. Згідно висновку експертизи вбачається, що ОСОБА_1 має технічну можливість облаштувати заїзд. Тому позов не підлягає до задоволення за безпідставністю та у звязку з пропущенням строків позовної давності.

Відповідачка ОСОБА_3 заперечувала щодо задоволення позову, суду показала, що її матір купила цей житловий будинок приблизно в 1970 році, на території існував спільний заїзд, яким користувалася тітка ОСОБА_1 та її матір. Земельна ділянка була розміром 0,25 га, матері показали, де проходить межа із сусідніми земельними ділянками. Коли мати почала приватизовувати земельну ділянку, їй було 84 роки, тому вона займалася виготовленням документації, приносила матері, а та підписувала. В 2001 році вона прийшла до тітки ОСОБА_1 ОСОБА_10 щодо погодження меж, але в документації розписувалася ОСОБА_1 Представника землеустрою не було. Межу по документації вона не показувала, межових знаків не було, коли робили заміри, по всім чотирьом ділянкам забивали арматуру в землю. В 2010 році вона почала відновлювати межі, закопала металевого стовпчика. На даний час вона не хоче, щоб був загальний заїзд, оскільки ця ділянка належить їй, а не є загальною дорогою.

Представник відповідача Бугринської сільської ради ОСОБА_13 в судовому засіданні позов визнала повністю, вважає його таким, що підлягає до задоволення, показала, що при прийнятті рішення та видачі державних актів сільською радою не було враховано спільного заїзду, який існував з 1950-х років, генплан на даний час не оновлено, фактично у сторін спільне подвіря, так склалося, що на одній земельній ділянці побудовано два житлових будинки, заїзд є спільним до будинків, тому позов визнає повністю.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Гощанської районної державної адміністрації в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, викладених у ньому, вказала, що є підстави для задоволення позовних вимог, оскільки при прийнятті рішення та при видачі державних актів не було враховано, що існує спільний заїзд, який фактично є землею загального користування. Просить позов задовольнити.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що на даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Її сімя володіла земельною ділянкою, яку пізніше придбали ОСОБА_1, та існував спільний заїзд на їх землі, хоча планували зробити заїзд біля льоху. Попередньому власнику земельної ділянки, яка пізніше перейшла у власність ОСОБА_6, належало 0,18 га, більша частина належала ОСОБА_11, зараз земля ОСОБА_1 Придбали житловий будинок у 1960 роках, з самого початку там існував заїзд, вважала, що заїзд на землі ОСОБА_11. Про генплан забудови села їй нічого не відомо, оскільки жодного спору по заїзду не виникало, огорожі біля будинку не було. Вона проживала в даному будинку до листопада 1975 року, власником будинку була її матір - ОСОБА_15 Будинок матір продала ОСОБА_16 Скільки було землі по шнуровій книзі, вона не знає, однак більше ніж 0,18 га площі не було. Спірний заїзд розташований в тому самому місці, ближче до будинку ОСОБА_3

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. Народився в с. Колесники Гощанського району, де проживав до 1960 року. Біля будинку завжди була дорога, якої всі користувалися, був проїзд (ложбинка), біля якого огорожі не було, спорів з цього приводу не виникало. Між проїздом знаходилися з одного боку господарство ОСОБА_9, з іншого ОСОБА_18.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показав, що він був депутатом районної ради 5-го скликання. В 2011 році від ОСОБА_1 надійшла скарга на його імя з приводу спору стосовно земельної ділянки між нею та сусідкою ОСОБА_3 При перевірці відомостей по скарзі було встановлено порушення при приватизації земельної ділянки ОСОБА_16, оскільки було приватизовано дорогу загального користування, питання щодо вилучення із загального користування даної дороги не вирішувалося. На місце виїжджала комісія, оглядала територію, було виявлено огорожу та пошкоджені стовпчики, перевіряли, чи відповідає земельна ділянка відомостям по земельно-шнуровій книзі, чи відноситься дорога до земель загального користування, не перевіряли, не звернули уваги. Чому сільська рада не звернулася з позовом до ОСОБА_3, не знає, однак вважає, що було встановлено порушення при видачі Державного акта ОСОБА_16.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показала, що вона народилася та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, поблизу спірної земельної ділянки було господарство її батьків, батьки там викопали криницю. Вона 35 років по селі збирала молоко, там постійно існував заїзд загального користування, ним всі користувалися, спорів щодо даної дороги не було. Заїзд існував ще з тих пір, коли територія відносилася до ОСОБА_15, її батько з 1903 року. Коли господарство загородили сіткою, заїзд все одно лишився, на даний час там є дорога. Земля, на якій знаходиться заїзд, належала, як всі вважали. ОСОБА_9, зараз там проживає ОСОБА_1

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показала, що вона народилася в с. Новоставці Гощанського району, потім проживала в с. Колесники. Коли ОСОБА_16 займалася приватизацією земельної ділянки, її свекор та свекруха суміжні користувачі, документи щодо погодження меж не підписували, її чоловік ОСОБА_22 також не підписував, хто їх підписував їй невідомо. Межі погоджували зимою, коли було багато снігу 30-40 см., городи межують ся з ОСОБА_3, точні межі неможливо було визначити. Заїзд, з приводу якого виник спір, існував там завжди, ним користувалися жителі села. Дана земельна ділянка, де знаходився заїзд, належала ОСОБА_9, які там проживали.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 показав, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, далі за ним проживають сторони по справі. З народження він памятає, що існував спільний заїзд, там колись проживала його тітка ОСОБА_24. Зараз також існує та дорога. Акт погодження меж для ОСОБА_16 він не підписував, при погодженні меж присутній не був, з членів його сімї даний акт ніхто не підписував. Він є суміжним користувачем з ОСОБА_3 по городу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показав, що ОСОБА_3 та він є суміжними землекористувачами, у нього неприязні стосунки з ОСОБА_3 із-за сварок за землю. Акт погодження меж земельних ділянок 24.01.2001 року він не підписував, межу з ним фактично не погоджували. Він проживає в с. Колесники 52 роки, де земельна ділянка ОСОБА_1 - там проживали брати ОСОБА_9, поруч сестра, де ОСОБА_3 там проживала ОСОБА_14, заїзд існував постійно. Брати ОСОБА_9 виїхали проживати в с. Оженіно та продали житловий будинок ОСОБА_16. Він особисто не підписував акт погодження меж земельних ділянок, спільний заїзд існував весь час.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 показала, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, є рідною сестрою ОСОБА_3 Як їх батьки в 1975 році переїхали проживати в будинок, де зараз проживає ОСОБА_3, для них намірялши та надали в користування земельну ділянку біля будинку. Оформленням документів займалася їх мати ОСОБА_6 Дорога входила у дану земельну ділянку, ОСОБА_20 знала, що мати виготовляла документи на землю. Поки там жили брати ОСОБА_9, земельна ділянка була загороджена сіткою понад хатою, дорога була. Загорожу ставили її батьки. Сітка протягнута по тому місці, де раніше був паркан. Вона не є суміжним землекористувачем зі сторонами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 показав, що він є рідним сином ОСОБА_3 Спір із сусідами почався у 2008 році, коли його мати почала будувати хату. не пускала по дорозі автомобілі, які привозили матеріали. В серпні 2010 року вони намагалися поставити паркан, і потрібно було поновити межі по системі координат відповідно до документів, виготовили нову технічну документацію. Тоді ОСОБА_1 влаштувала сварку, повикидала межові стовпці. Він проживав в с. Колесники з 1984 року, спільна дорога була між двома ділянками повз будинок ОСОБА_1, дорога проходить по землі ОСОБА_6, будинок огороджений. Раніше там були деревяні стовпці, по тій самій межі пізніше натягнули сітку. На той час вони з даного приводу не говорили з ОСОБА_1, з сусідами ОСОБА_25 та ОСОБА_23 є певні спірні питання побутового характеру. Коли погоджували межі в 2001 році, акт сусіди не підписали.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 суду показав, що він працює в Управлінні Держгеокадастру в Гощанському районі. При видачі державних актів було виготовлено технічну документацію для ОСОБА_6, наданий висновок відділу земельних ресурсів щодо відсутність обмежень на використання земельною ділянкою є правильним, однак він не стосується загального заїзду. Управління погоджувало тільки план земельної ділянки. Він особисто до перевірки по зверненнях ОСОБА_20 та ОСОБА_3 участі не приймав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 показала, що вона виконує обовязки начальника відділу містобудування та архітектури Гощанської РДА. Їй відомо, що був виданий будівельний паспорт для ОСОБА_3 архітектурно-планувальним бюро, на генплані зазначено два житлових будинки на одній земельній ділянці.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 показала, що вона працює на посаді начальника районного КП «Архітектурно-планувальне бюро» в смт. Гоща. При видачі будівельного паспорта потрібна згода суміжного користувача, якщо відстань менша за 3,5 м до земельної ділянки. Будівельний паспорт видавався, оскільки була згода на спільний заїзд від ОСОБА_20, дана заява є в матеріалах будівельного паспорта. Будівельний паспорт передбачав спільний заїзд. У таких випадках при видачі державних актів на земельну ділянку встановлюються сервітути і заїзд для сторін має бути спільним, що повинні були врахувати землевпорядники та сільська рада. Заява від ОСОБА_20 на згоду користування спільним заїздом потрібна була, оскільки є санітарні та протипожежні розриви льох та криниця на вказаній ділянці.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Правовідносини регулюються ст. 14 Конституції України, ст.ст. 116, 118, 125, 126, 152, 158 ЗК України, ст. 373 ЦК України.

Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст.14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Підстави набуття права на землю передбачені ст.116 Земельного кодексу України.

Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю ( земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні справи розглядаються судом в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу ( ч.1 ст. 60 ЦПК України ).

Відповідно до ст. 6 ЗК України (в редакції станом на 20.07.2000 року), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: - ведення селянського (фермерського) господарства; - ведення особистого підсобного господарства; -будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

Відповідно до ст. 22 ЗК України (в редакції станом на 20.07.2000 року), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст. 23 ЗК України (в редакції станом на 20.07.2000 року), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Відповідно до ст. 65 ЗК України (в редакції станом на 20.07.2000 року), до земель сільського населеного пункту належать усі землі, що знаходяться в межах, установлених для цього пункту в порядку землеустрою. Землі сільського населеного пункту перебувають у віданні сільської Ради народних депутатів. Межі сільських населених пунктів встановлюються і змінюються районною, міською в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів. Використання земель сільського населеного пункту здійснюється відповідно до проектів планіровки та забудови даного населеного пункту.

Встановлено, що рішенням Бугринської сільської ради Гощанського району № 148 від 29.12.2000 року вирішено передати безкоштовно у приватну власність гр. ОСОБА_6 земельну ділянку 0,25 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства.

30.05.2001 року Бугринською сільською радою видано ОСОБА_6 Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-РВ № 025241, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1885.

11.06.2001 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір дарування вказаної земельної ділянки. Отже, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,50 га, яка розташована на території с. Колесники Гощанського району Рівненської області, на підставі договору дарування земельної ділянки серії АЕА № 521068 від 11.06.2001 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, нотаріально посвідчений державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_31

25.03.2005 року ОСОБА_6 померла - свідоцтво про смерть І-ГЮ № 002501 від 25.03.2005 року.

ОСОБА_3 17.11.2010 року замовила та виготовила технічну документацію в ДП «Рівненський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та для ведення особистого селянського господарства на території Бугринської сільської ради Гощанського району.

06.07.2001 року ОСОБА_3 на підставі вказаного договору дарування Бугринською сільською радою видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-РВ № 025311, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1929, щодо передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0.50 га в межах згідно з планом на території Бугринської сільської ради в с. Колесники для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і для ведення особистого підсобного господарства, за підписом голови Бугринської сільської ради ОСОБА_32

Судом в судовому засіданні досліджено:

- ОСОБА_7 виносу в натурі осей розбивки будівель від 30.11.2007 року Відділу містобудування та архітектури Гощанської райдержадміністрації, в якому на плані-схемі зазначено «загальний проїзд» між спірними будинковолодіннями;

- Відповідь Гощанської райдержадміністрації від 31.05.2011 року № Л-159-61 на звернення ОСОБА_1, в якій зазначено: - Відповідно до рішення Бугринської сільської ради від 12.05.2006 року №76 та дозволу на будівництво від 03.12.2007 року № 48 було передбачено загальний проїзд між земельними ділянками , про що було складено ОСОБА_7 виносу в натуру осей розбивки будівель від 30.11.2007 року. Однак, під час виготовлення правовстановлюючих документів ОСОБА_3 Бугринською сільською радою була допущена помилка, згідно державного акта у приватну власність було передано землю, що належить до земель спільного користування: частина земельної ділянки без проїзду та проходу, по якій неможливо реалізувати право власності на будинок та господарські споруди сторонами спору, рекомендовано сільській раді звернутися з позовом до суду про внесення змін до державного акта;

- Відповідь Гощанської районної ради від 14.10.2010 року №166, де вказано, що під час виготовлення правовстановлюючих документів Бугринською сільською радою була допущена помилка, оскільки згідно державного акта про право приватної власності на земельну ділянку у приватну власність ОСОБА_3 було передано землю, що належить до земель спільного користування: частина земельної ділянки без проїзду та проходу по якій неможливо реалізувати право власності на будинок та господарські споруди сторонами спору.

- Відповідь прокуратури Гощанського району від 15.02.2012 року, в якій вказано: «При виготовленні громадянкою ОСОБА_8 правовстановлюючих документів, Бугринською сільською радою була допущена помилка, оскільки згідно державного акта про право приватної власності на земельну ділянку у приватну власність було передано землю, що належить до земель спільного користування: частина земельної ділянки без проїзду та проходу по якій неможливо реалізувати право власності на будинок та господарські споруди сторонами спору».

Судом встановлено, що 05.02.2001 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_16, який помер 01.02.1990 року на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 5000 кв.м., що знаходиться по вул. Набережна, 22 в с.Колесники Гощанського району.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20.06.1989, житловий будинок по вул. Набережній, 24 в с. Колесники Гощанського району належав ОСОБА_23 ОСОБА_12 на підставі рішення виконкому Гощанської районної ради № 112 від 27.05.1989. Позивачка ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_12 20.01.2010 року.

Згідно відповіді на запит Бугринської сільської ради № 02-21/446 від 17.07.2015, вбачається, що на даний час генерального плану с. Колесники Гощанського району Рівненської області в Бугринській сільській раді не існує, відсутня інформація про те, чи виготовлявся генеральний план с. Колесники, оскільки немає документації по виготовленню генерального плану с. Колесники. Зі слів старожилів с. Колесники, загальний проїзд між будинковолодіннями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує ще з післявоєнних років. Більш точною інформацією по даному питанню Бугринська сільська рада не володіє.

Згідно викопіювання з генерального плану с. Колесники Гощанського району М 1:2000, оригінал оглянуто в судовому засіданні за участю В.о. начальника відділу містобудування та архітектури ОСОБА_29, земельна ділянка ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зображена одним масивом (червоний пунктир) без її розподілу на дві та без виділення меж.

З оглянутого в судовому засіданні будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виділеної ОСОБА_3 у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в с. Колесники, вбачається, що на а.с.5 наявна заява ОСОБА_1, за змістом «Я, ОСОБА_1 , не заперечую проти влаштування загального заїзду в двір між мною та ОСОБА_3 ОСОБА_33, в чому і підписуюсь».

Згідно ухвали суду від 24.01.2013 року по справі № 1703/1588/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування шкоди було призначено земельно-технічну експертизу, сторонам була надана можливість поставити запитання експерту.

Відповідно до висновку експерта № 31227/1_ПС від 25.03.2014 року земельно-технічної експертизи, проведеної згідно ухвали суду від 24.01.2013 року у цивільній справі № 1703/1588/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування шкоди, на дослідженні якого наполягала сторона відповідача:

1.Межа земельної ділянки ОСОБА_6 (попередній власник) відповідно до Державного акта на право власності на землю від 30.05.2001 року ІІ-РОВ 025241 та відповідній технічній документації на право виготовлення даного акту і яке узгоджене відповідачкою, не відповідає межі земельної ділянки відповідно до технічної документації, яка виготовлена вже на імя ОСОБА_3 (новий власник додаток 1-6).

2.Межа земельної ділянки, яка зазначена в технічній документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі, де встановлювалася огорожа новим власником в умовних точках А та ОСОБА_34 з тим умовна точка Б на місці відповідає координатам, які зазначені в технічній документації на імя ОСОБА_3 (додаток № 11).

3.Проаналізувавши надане експерту викопіювання з генерального плану, встановлено, що на генеральному плані відсутні будь-які позначення, які б вказували на наявний спільний заїзд. Отже генеральним планом забудови не передбачений спільний заїзд до житлових будинків № 22 та № 24 (ОСОБА_3 та ОСОБА_1М.) через земельну ділянку, що належить на праві власності ОСОБА_3 (додаток 10).

4.Після проведення відповідного планування території (рельєфу) та здійснення захисних робіт стосовно водопроводу існує реальна можливість облаштування окремого заїзду до житлового будинку, що належить ОСОБА_1 через земельну ділянку, яка знаходиться в її користуванні/власності. Можливий варіант облаштування такого заїзду наведено в додатку № 11 та № 11а даного висновку.

Відповідно до ст. 152 ЗК України 2001 року захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

В силу ст. 124 Конституції України, ст. 15, частини 1 ст. 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із механізмів захисту цивільного права є звернення до суду.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України, відповідно до якої захист прав фізичних осіб здійснюється, зокрема, шляхом припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, що існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом.

Обраний ОСОБА_1 спосіб захисту її інтересів шляхом визнання незаконними рішення сільської ради та скасування державних актів узгоджується з ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Судом встановлено, що з 1959 року по даний час на земельній ділянці ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує та існував спільний заїзд до житлових будинків, що знайшло підтвердження при огляді господарств сторін по справі на виїзному судовому засіданні, підтверджується показаннями свідків та представника сільської ради.

При цьому як вбачається з матеріалів справи та досліджених доказів, до земельної ділянки ОСОБА_1 неможливо зробити окремий заїзд з інших сторін.

Отже, відповідачем Бугринською сільською радою при прийнятті рішення, що стосуються передачі земельної ділянки для ОСОБА_6, яка перейшла у власність ОСОБА_3, були порушені вимоги земельного законодавства, що призвело до порушення прав ОСОБА_12 та її спадкоємиці позивачки по справі - ОСОБА_1, оскільки при прийнятті рішення та видачі державних актів не було враховано спільний заїзд, який існував тривалий час з 1959 року, до житлових будинків, не перевірено, чи є дана частина земельної ділянки землею загального користування (заїзд), не було враховано, що згідно генплану земельна ділянка не розділена між суміжними власниками та фактично не встановлено її межі, не враховано вимоги державно-будівельних норм щодо відстані житлового будинку і сусідньої земельної ділянки, не вирішено питання про встановлення сервітуту по даній земельній ділянці. Відсутні у матеріалах справи і дані про встановлення між сторонами чи їх попередниками земельного сервітуту у порядку, що визначений ст. 100 ЗК України.

Дані обставини в судовому засіданні визнала представник відповідача - сільської ради, яка вказала, що рішення сільської ради було прийнято помилково, оскільки не враховано існування спільного заїзду загального користування, позов представник сільської ради визнала повністю.

Крім того, при розгляді справи в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_14, ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_7, ОСОБА_23, ОСОБА_25, які підтвердили той факт, що з моменту будівництва двох житлових будинків братами ОСОБА_9 між будинками постійно існував спільний заїзд.

Оскільки при прийнятті рішення Бугринської сільської ради № 148 від 29.12.2000 року допущено порушення вимог земельного законодавства в частині передачі у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, обслуговування житлового будинку і господарських споруд для громадянки ОСОБА_6, що призвело до порушення прав власника (користувача) суміжної земельної ділянки, повязаних з користуванням житловим будинком, суд прийшов до висновку, що вказане рішення підлягає скасуванню.

Оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя ОСОБА_6, на підставі рішення сесії сільської ради, яке не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому він підлягає скасуванню із скасуванням його державної реєстрації. Також підлягає скасуванню Державний акт, виданий на імя ОСОБА_3 на підставі договору дарування земельної ділянки.

При цьому суд розяснює сторонам, що у випадку усунення зазначених в рішенні порушень, при виготовленні проектно-технічної документації відповідно до вимог чинного законодавства України вони можуть повторно звернутися до відповідної сільської ради з приводу даного питання та оформити право власності на належні їм земельні ділянки відповідно до вимог чинного законодавства.

За клопотанням відповідачки та її представника в судовому засіданні 23.02.2016 заява про закриття провадження щодо ОСОБА_6 залишена без розгляду.

Суд не приймає до уваги доводи, викладені в заяві представника відповідачки адвоката ОСОБА_4 про застосування строків позовної давності, оскільки як встановлено в судовому засіданні, позивачка про порушене право дізналася при розгляді цивільної справи в суді за позовом ОСОБА_3 до неї про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, а саме при ознайомленні в 2014 році з матеріалами цивільної справи за участю її представника адвоката. Позов до суду подано 18.03.2015, тому суд вважає, що позивачка не пропустила строк звернення за захистом свого порушеного права.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 247, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 212, 213 ЦПК України, в силу ст. 14 Конституції України, ст.ст. 116, 118, 119, 125, 126, 152, 158 ЗК України, ст. 373 ЦК України, ст.ст. 6, 22, 23, 65 ЗК України (в редакції станом на 20.07.2000 року), суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Бугринської сільської ради Гощанського району, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Гощанська районна державна адміністрація, про визнання недійсним рішення сесії Бугринської сільської ради, визнання недійсними та скасування Державних актів на право власності на земельну ділянку, - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Бугринської сільської ради Гощанського району Рівненської області від 29.12.2000 року № 148 про передання безкоштовно у приватну власність ОСОБА_6, жителю с. Колесники земельної ділянки 0.25 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та 0.25 га для ведення особистого підсобного господарства.

Визнати незаконними та скасувати:

- державний акт серії ІІ-РВ № 025241 на право приватної власності на землю площею 0,50 га на території Бугринської сільської ради Гощанського району Рівненської області для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, виданий Бугринською сільською радою Гощанського району Рівненської області 30 травня 2001 року ОСОБА_6, зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1885, та скасувати його державну реєстрацію;

- державний акт серії ІІ-РВ № 025311 на право приватної власності на землю площею 0,50 га на території Бугринської сільської ради Гощанського району Рівненської області для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; для ведення особистого підсобного господарства, виданий Бугринською сільською радою Гощанського району Рівненської області 06 липня 2001 року ОСОБА_3, зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1929, та скасувати його державну реєстрацію.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Гощанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні при його проголошенні, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В. Пацко

Повний текст рішення виготовлено 29.02.2016 року.