Провадження № 2/127/584/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т.П.,

при секретарі Боднар В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про припинення зобовязання,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «КБ «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивувало тим, що 03 червня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 (позичальник), ОСОБА_3 (поручитель) укладено кредитний договір «Автопакет» № 03/06/2008/840-АП/67/25, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_2В кредит в сумі 11000,00 доларів США для придбання автотранспортного засобу із сплатою відсотків в розмірі 8,55% річних за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту - 03 червня 2013 року. Банк свої зобовязання виконав. Позичальник зобовязався повернути кредит та відсотки шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу в розмірі 228,00 доларів США щомісячно до 18 числа поточного місяця. В разі порушення умов договору позичальник зобовязувався сплатити штраф, а за порушення строків сплати мінімально необхідного платежу - пеню. Позичальник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. 30 січня 2009 року між сторонами укладена Додаткова угода №1 до кредитного договору, якою змінено розмір мінімально необхідного платежу до 168,12 доларів США та термін повернення кредиту 03 червня 2015 року. Позичальник неналежно виконує свої зобовязання, а тому станом на 06 липня 2015 року утворилась заборгованість по кредитному договору в розмірі 3846,54 долари США та 15372,12 грн. За наведеного позивач просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 3846,54 долари США та 15372,12 грн., з яких: заборгованість по кредиту 2459,00 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків 287,54 долари США, штраф за порушення умов кредитного договору 1100,00 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту 15372,12 грн.

14 січня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про припинення зобовязання. Свої вимоги мотивував тим, що ПАТ «КБ «Надра» зобовязано сплатити йому 7000,00 доларів США за договором відступлення прав вимоги від 25 грудня 2015 року, строк виконання якого настав 18 березня 2015 року, а тому зобовязання за кредитним договором повинні бути припинені в результаті зарахування зустрічної вимоги. Таку позицію обґрунтовує положеннями ст. 601 ЦК України та п. 8 ч.2 ст. 46 Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За наведеного просить припинити зобовязання за кредитним договором від 03 червня 2008 року №03/06/2008/840-АП/67/25 в розмірі 3846,54 долари США та 15372,12 грн. шляхом зарахування зустрічних вимог за договором про відступлення права вимоги від 25 грудня 2015 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2016 року позовні вимоги обєднанні в одне провадження (а. с. 72).

Представник позивача-відповідача в судовому засіданні первісний позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, та просив його задовольнити в повному обсязі. Одночасно вказав, що сторони домовились про відповідальність позичальника за порушення умов договору, як у вигляді сплати штрафу, так і у вигляді сплати пені, однак це не є подвійною відповідальністю. Щодо зустрічного позову зазначив про не визнання позовних вимог з підстав порушення балансу інтересів сторін у зобовязаннях та різної вартості валюти (долар США) станом на дати виникнення зобовязань. Крім того вказав на те, що банк знаходиться в процесі ліквідації, а ОСОБА_2 не повідомляв банк про право вимоги, яке зявилось у нього відповідно до договору від 25 грудня 2015 року.

Відповідач позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов визнали частково в межах заборгованості по кредиту та сплаті відсотків, а щодо сплати пені та штрафу просили застосувати строки позовної давності, про що подано заяву від 22 лютого 2016 року. При цьому наголошували, що застосування пені і штрафу є подвійною відповідальністю. Одночасно, вказували, що у разі задоволення зустрічної позовної заяви, не заперечують щодо задоволення позовних вимог за позовом банку в повному обсязі. Позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в порядку визначеному чинним законодавством.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

В судовому засіданні встановлено, що 03 червня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра») та ОСОБА_2 (позичальник), ОСОБА_3 (поручитель) укладено договір «Автопакет» № 03/06/2008/840-АП/67/25.

Відповідно до умов зазначеного договору, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 11000,00 доларів США на придбання автотранспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 8,55% річних, з терміном погашення кредиту до 03 червня 2013 року. Кредит повертається шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу в розмірі 228,00 доларів США щомісячно до 18 числа поточного місяця. У разі не внесення суми зазначеного мінімального платежу, з 21 числа поточного місяця банк застосовує штрафні санкції передбачені умовами договору. Крім того, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, відсотків та інших платежів за несвоєчасну чи не повну сплату чергового платежу. Позичальник зобовязався сплачувати необхідні платежі, у випадку порушення зобовязання сплатити банку штрафні санкції , визначені договором. Сторони домовились, що у разі прострочення строку сплати мінімальних платежів, позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником вимог п. п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 Договору останній зобовязаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми кредиту (а. с. 5-8).

30 січня 2009 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра») та ОСОБА_2 (позичальник), ОСОБА_3 (поручитель) укладена додаткова угода №1 до договору «Автопакет» № 03/06/2008/840-АП/67/25. Відповідно до умов зазначеної угоди сторони встановили кінцевий термін погашення кредиту до 03 червня 2015 року та розмір мінімально необхідного платежу в 168,12 доларів США. Інші умови залишені без змін (а. с. 9).

Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Банк свої зобовязання виконав та надав позичальнику 11 червня 2008 року кредит в розмірі 11000,00 доларів США, що підтверджується даними з поточного звіту за операціями по поточному рахунку ОСОБА_2 від 25 серпня 2015 року (а. с. 10).

Відповідач позивач ОСОБА_2 свої зобовязання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 06 липня 2015 року становить, зокрема, 2459,00 доларів США заборгованість за кредитом та 287,54 долари США заборгованість по сплаті відсотків. Розмір зазначеної заборгованості встановлений в судовому засіданні, підтверджується наданим розрахунком (а. с. 13-15) та визнаний відповідачем позивачем ОСОБА_2 та його представником, а тому в цій частині первісний позов підлягає задоволенню. При цьому суд бере до уваги, що стягнення коштів в іноземній валюті відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України, на що звертає увагу Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в постанові від 30.03.2012 року №5.

Щодо вимоги за первісним позовом про стягнення штрафу за порушення умов договору суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У разі порушення позичальником вимог п. п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 Договору останній зобовязаний сплатити штраф у розмірі 10% від суми кредиту за кожен випадок.

Зокрема, відповідно до п.4.3.2 позичальник зобовязувався суворо дотримуватися положень цього договору. Однак, як встановлено в судовому засіданні, відповідач позивач ОСОБА_2 свої зобовязання належним чином не виконав, кредит своєчасно не повернув, тобто порушив умови кредитного договору, за що передбачена відповідальність, зокрема сплата штрафу позичальником.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач відповідач звернувся до суду із позовом про стягнення, зокрема і штрафу 31 серпня 2015 року, що підтверджується реєстраційними даними позовної заяви (а. с. 1). В той же час позичальник зобовязаний був суворо дотримуватися положень договору (п.4.3.2) та повернути кредит 03 червня 2015 року. Свої зобовязання по поверненню кредиту не виконав, банк застосував відповідальність у вигляді штрафу в розмірі 10%. Суд бере до уваги заяву відповідача позивача про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення штрафу, однак, враховуючи встановлені обставини, у суду відсутні підстави стверджувати про сплив строку позовної давності. За наведеного, суд вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для стягнення штрафу за порушення умов договору, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, суд враховує, що штрафні санкції відповідно до чинного законодавства підлягають стягненню саме в гривневому еквіваленті, а тому штраф підлягає стягненню в гривневому еквіваленті.

Щодо твердження відповідача позивача ОСОБА_2 про стягнення штрафу як подвійної відповідальності за одне і те саме правопорушення, то суд зауважує, що умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності в разі прострочки мінімальних необхідних платежів. Застосування ж штрафу передбачено за порушення конкретних пунктів договору, серед яких відсутній пункт щодо сплати мінімальних необхідних платежів. Отже, враховуючи умови договору, підстави стверджувати про застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення відсутні.

Щодо вимоги за первісним позовом про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобовязання суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.1 кредитного договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, позичальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

За умовами договору розмір пені повязаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має як нараховуватися, так стягуватися лише у національній валюті України гривні.

Разом з тим, позивачем відповідачем розрахунок пені здійснено в іноземній валюті (долар США), розмір якої за період з 06 липня 2014 року по 05 липня 2015 року становить 731,37 долари США, що станом на 06 липня 2015 року еквівалентно 15372,12 грн. (а. с. 15). При цьому, еквівалент визначений лише на дату розрахунку. В той же час за вказаний період він був різний. До того ж, суд звертає увагу, що відповідно до умов договору, позичальник сплачує пеню в разі прострочення сплати мінімальних необхідних платежів, який за умовами договору становить 168,12 доларів США. Разом з тим, як слідує із розрахунку, здійснюючи нарахування пені наростаючим підсумком, сума заборгованості по сплаті мінімальних платежів збільшується на різні суми (їх розмір не відповідає розміру мінімального платежу). До того ж сума заборгованості по сплаті мінімальних платежів збільшується, а відповідно проводиться нарахування пені, і після 03 червня 2015 року (кінцевий термін погашення кредиту). В судовому засіданні судом розяснювалося позивачу його право надати повний (з детальною розшифровкою) розрахунок заборгованості по пені, однак позивач своїм правом не скористався. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач-відповідач не довів розмір пені за кредитним договором, а тому суд приходить до висновку, що в цій частині первісний позов задоволенню не підлягає. Суд бере до уваги, що відповідач - позивач ОСОБА_2 заявив про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення пені, натомість не доведення позову в цій частині є самостійною підставою для відмови у його задоволенні.

Щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п.п. 3.2.1, 3.2.2 кредитного договору, поручитель безвідривно та безспірно зобовязався відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязання за договором. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обємі, що і позичальник. Позичальник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники.

За наведеного, суд приходить до висновку, що первісний позов в частині солідарного стягнення заборгованості підлягає задоволенню.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості по кредитному договору в розмірі 2746,54 доларів США, з яких: 2459,00 доларів США - заборгованість по кредиту, 287,54 долари США - заборгованість по сплаті відсотків, а також 1100,00 доларів США, що еквівалентно 27 678,94 грн. (еквівалент визначений на дату ухвалення рішення) - штраф за порушення умов кредитного договору.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом про припинення зобовязання за кредитним договором від 03 червня 2008 рок в розмірі 3846,54 долари США та 15372,12 грн. шляхом зарахування зустрічних вимог за договором про відступлення права вимоги від 25 грудня 2015 року, суд зазначає наступне.

В судовому засіданні встановлено, що 18 грудня 2014 року між ПАТ «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_5 укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 2087808. Відповідно до умов зазначеного договору вкладник зобовязався передати банку 7000,00 доларів США, а банк зобовязався повернути вклад та сплатити проценти на умовах договору. Строк розміщення вкладу 3 місяці з дати фактичного надходження вкладу. Процентна ставка по вкладу становить 11 % річних. Якщо вкладник протягом дії договору не звернувся до банку із заявою про відмову від продовження строку розміщення вкладу на новий термін, строк розміщення вкладу продовжується на той самий період (а. с. 68).

25 грудня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 право вимоги за договором від 18 грудня 2014 року строкового банківського вкладу (депозиту) № 2087808, строк виконання за яким настав 18 березня 2015 року. ОСОБА_5 зобовязався повідомити боржника ПАТ «Комерційний Банк «Надра» про відступлення права вимоги за основним договором (а. с. 67).

Відповідно до ст. 601 ЦК України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

У разі зарахування зустрічних вимог за ст. 601 ЦК України, суд бере до уваги обмеження, встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», адже ПАТ «Комерційний Банк «Надра» перебуває на стадії ліквідації,

На підставі постанови Правління Національного банку України від 04 червня 2015 № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05 червня 2015 прийнято рішення № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ОСОБА_1 строком на 1 рік з 05 червня 2015 року по 04 червня 2016 року включно.

Відповідно до п. 8 ч.2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Обмеження, встановлені цим пунктом, не поширюються на зобовязання банку щодо зарахування зустрічних однорідних вимог, крім обмежень, прямо передбачених законом, у разі, якщо боржник банку одночасно є кредитором цього банку і грошові кошти спрямовуються на погашення зобовязань за кредитом цього боржника перед цим банком за кредитними договорами та/або за емітованими цим боржником борговими цінними паперами, виключно з урахуванням того, що:

за кредитним договором не було здійснено заміни застави, а саме не відбувалося зміни будь-якого з предметів застави на предмет застави, яким виступають майнові права на отримання коштів боржника, які розміщені на відповідних рахунках у неплатоспроможному банку, протягом одного року, що передує даті початку процедури виведення Фондом банку з ринку;

кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Тобто, як слідує з вказаної норми (зокрема абзацу 4 п.8), встановлені обмеження не поширюються лише за сукупності двох умов, зокрема 1), що кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та 2) договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Тобто, в даному випадку відповідачем-позивачем повинно бути доведено, що на дату початку процедури виведення банку з ринку, тобто з часу запровадження тимчасової адміністрації, який у даному випадку є 06 лютого 2015 року, на його депозитному рахунку перебували кошти за рахунок яких можливо здійснити зарахування зустрічних вимог, а також, що договірне списання з рахунків боржника повинно бути передбачене умовами договорів, укладених між боржником і банком. Натомість, дані обставини не доведені. Слід звернути увагу, що договір відступлення права вимоги був укладений 25 грудня 2015 року. Умови ж кредитного договору від 03 червня 2008 року, та і умови договору банківського вкладу від 18 грудня 2014 року не містять умов договірного списання коштів.

За наведеного суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з підстав його не доведеності.

Ввідповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави по 407,45 грн. судового збору. Розмір судового збору визначений судом з врахуванням розміру задоволених позовних вимог, дати подання позову до суду та курсу валют на вказану дату.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 267, 526, 530, 533, 536, 549, 553-554, 601, 625, 1054, 1055 ЦК України, ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (04053, м. Київ, вул. Артема,15, ) заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2008 року № 03/06/2008/840-АП/67/25 в розмірі 2746,54 (дві тисячі сімсот сорок шість доларів США 54 центи) доларів США, з яких: 2459,00 доларів США - заборгованість по кредиту, 287,54 долари США - заборгованість по сплаті відсотків, а також 1100,00 доларів США, що еквівалентно 27 678,94 грн. (двадцять сім тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 94 коп.) - штраф за порушення умов кредитного договору.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь держави по 407,45 грн. судового збору.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про припинення зобовязання за кредитним договором від 03 червня 2008 року № 03/06/2008/840-АП/67/25 шляхом зарахування зустрічних вимог за договором про відступлення права вимоги від 25 грудня 2015 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний термін з дня його проголошення.

Суддя: