АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа: № 619/3035/15-ц Головуючий 1-ї інстанції: Жорняк О.М.
Провадження: № 22-ц/790/1251/16 Доповідач: Піддубний Р.М.
Категорія: «житлові правовідносини»
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Гуцал Л.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Новокщонової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та зобовязання вчинити певні дії, -

встановила:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що його бабусі ОСОБА_4 на підставі виданого 26 червня 1986 року виконавчим комітетом Дергачівської міської Ради Харківської області свідоцтва про особисту власність належав житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: м. Дергачі Харківської області, пров. Соціалістичний № 10. 15 березня 1987 року ОСОБА_4 померла. Від народження він постійно мешкав у вказаному будинку з матірю - ОСОБА_5, а після її смерті 09 грудня 1954 року однією сімєю з бабусею ОСОБА_4 та тіткою ОСОБА_2

У вереснів 2014 року йому стало відомо про те, що під час його перебування у обласній психіатричній лікарні, заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 червня 2014 року, яке було скасоване рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 листопада 2014 року, його було визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку № 10 по пров. Соціалістичному в м. Дергачі Харківській області та скасовано його реєстрацію за вказаною адресою

Крім того, він дізнався, що 18 березня 1988 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, а 28 листопада 2014 року продала вказаний будинок відповідачці ОСОБА_1

Посилаючись на те, що перехід права власності на житловий будинок до іншої особи не є підставою для припинення його, як члена сімї колишнього власника, права користування цим приміщенням, ОСОБА_3 просив усунути перешкоди у користування житловим будинок № 10 по пров. Соціалістичному в м. Дергачі Харківської області шляхом його вселення до будинку та зобовязати ОСОБА_1, ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні ним.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року позов задоволено. Вселено ОСОБА_3 в домоволодіння № 10 по пров. Соціалістичному в м. Дергачі Харківської області, зобовязано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинити перешкод в користуванні будинком.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого ОСОБА_3 позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що на підставі свідоцтва, виданого 26 червня 1986 року виконавчим комітетом Дергачівської міської Ради Харківської області, бабусі позивача ОСОБА_4 належав житловий будинок № 10 по пров. Соціалістичному в м. Дергачі Харківської області.

15 березня 1987 року ОСОБА_4 померла.

18 березня 1988 року свідоцтво про право на спадщину, до складу якої після смерті ОСОБА_4 увійшов вищевказаний житловий будинок, отримала дочка померлої, тітка ОСОБА_3, ОСОБА_2

28 листопада 2014 року ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого право власності на житловий будинок № 10 по пров. Соціалістичному в м. Дергачі Харківської області перейшло до відповідачки ОСОБА_1

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що право користування житловим будинком, яке має позивач, як члена сімї колишнього власника, є порушеним, а тому наявні передбачені законом підстави для його поновлення шляхом вселення ОСОБА_3 до спірного будинку та зобовязання відповідачів не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщення у майбутньому.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ст. 405 ЦК України).

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є. ОСОБА_4 припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Встановивши, що внаслідок укладення 28 листопада 2014 року договору купівлі-продажу, право власності на житловий будинок перейшло до особи, членом сімї якої позивач не був, а відтак втратив право користування цим житловим приміщенням, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для вселення ОСОБА_3 до будинку.

За таких обставин апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявленого ОСОБА_3 позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та зобовязання вчинити певні дії -відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді