АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/121/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я.
Провадження № 22-ц/789/979/16 Доповідач - Парандюк Т.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін - представника банку - ОСОБА_1,

ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства комерційний банк Надра в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ Надра ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 червня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк Надра до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ПАТ КБ Надра звернулося в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 107470,57 доларів США, а саме: за основною сумою кредиту - 56452,50 доларів США, заборгованість по відсотках 37764,82 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 7468,45 доларів США, штраф за порушення умов кредитного договору - 5784,80 доларів США.

В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що 26.08.2008р. між позивачем та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_5 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 57848,00 доларів США із сплатою за користування кредитом 14,19% річних строком до 12.08.2028 року. З метою забезпечення виконання відповідачем 1 зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 (далі по тексту-Відповідач 2), ОСОБА_2 (далі по тексту - Відповідач 3) укладено договори поруки від 26.08.2008р., згідно яких Відповідач 2 та Відповідач 3 взяли на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_5, що виникли з умов кредитного договору та нести солідарну відповідальність із Відповідачем 1 перед Позивачем за невиконання умов кредитного договору. ОСОБА_5 порушив умови кредитного договору, у строки визначені договором кредит не погашає, не сплачує відсотки, у зв'язку із чим станом на 19.12.2014р. утворилась вищевказана заборгованість. 25.09.2014р. позивач на адресу усіх відповідачів направив письмові претензії про необхідність погашення заборгованості, які залишені відповідачами без належною реагування. Так як відповідачі зобов'язання за кредитним договором та договорами поруки не виконують, позивач просить суд стягнути із них солідарно вищевказану заборгованість.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 06 червня 2016 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк Надра до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк Надра заборгованість за кредитним договором №3231/2008-Ф від 26.08.2008р. в сумі 107470,57 доларів США, яка складається із: 56452,50 доларів США - заборгованість за основною сумою кредиту, 37764,82 доларів США - заборгованість по відсотках, 7468,45 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту, 5784,80 доларів США - штраф за порушення умов кредитного договору.

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк Надра до ОСОБА_3, ОСОБА_2 - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь, публічного акціонерного товариства комерційний банк Надра 1218,00 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ Надра просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ПАТ КБ Надра, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить рішення суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_5 скасувати, постановити в цій частині нове рішення, згідно з яким в позові ПАТ КБ Надра до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити за безпідставністю позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні представник ПАТ КБ Надра - ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи викладені в ній, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 не визнав.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в засіданні апеляційного суду 17.10.2016 р. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи викладені в ній, а апеляційну скаргу ПАТ КБ Надра не визнала.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 апеляційну скаргу ОСОБА_5 підтримали, а апеляційну скаргу ПАТ КБ Надра - не визнали.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ Надра не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Згідно із ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і па підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 26.08.2008 року ВАТ КБ Надра ( в подальшому змінило найменування на ПАТ КБ Надра) та ОСОБА_5 уклали кредитний договір №3231/2008-Ф, за умовами якого банк надає відповідачу кредит в розмірі 57848,00 доларів США зі сплатою 14,19 % річних з кінцевим терміном погашення до 12.08.2028 року. Погашення кредиту повинно було здійснюватись починаючи з вересня 2008 року щомісячно у відповідності до плану-графіку погашення кредиту, підписаному того ж дня сторонами (на що, зокрема, вказує і п. 3.3.3. Кредитного договору).

Відповідно до пунктів 5.1., 5.2. кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.3.3.3. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, або несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником вимог п.4.3., за виключенням п.п. 4.3.3., 4.3.4. цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту за кожен випадок.

В матеріалах кредитної справи міститься заява на видачу готівки від 26.08.2008р., згідно якої ОСОБА_5 отримав кредитні кошти в сумі 56000,00 доларів США (еквівалент 271236,00 грн.), а також валютний меморіальний ордер від 26.08.2008р., який підписаний ОСОБА_5 і який ніхто не оспорює, згідно якого ОСОБА_5 сплатив банку комісію за обслуговування договору №3231/2008-Ф в розмірі 1848,00 доларів США.

26.08.2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5, між Позивачем та Відповідачем 2 ОСОБА_3, а також між Позивачем та Відповідачем 3 ОСОБА_2 укладено договори поруки, згідно яких поручителі (Відповідачі 2,3) зобов'язались перед кредитором солідарно відповідати за виконання позичальником (Відповідачем 1 ОСОБА_5І.) зобов'язань за кредитним договором №3231/2008-Ф від 26.08.2008 року.

ОСОБА_5 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконав.

Посилання представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на те, що заява про видачу готівки не підписана отримувачем (позичальником), а тому він не отримував кошти по даному кредиту, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи: валютним меморіальним ордером від 26.08.2008р., який підписаний ОСОБА_5 за сплату банку комісії за обслуговування саме договору №3231/2008-Ф в розмірі 1848,00 доларів США, в заяві на видачу кредиту є його підпис, інших доказів щодо не його підпису представником не представлено, а судом не здобуто. Крім того, як вбачається із кредитної справи, що всі операції з кредитними коштами були здійсненні в один день - 26 серпня 2008 р., а також те, що на виконання умов кредитного договору як ОСОБА_5 так і його поручителі від його імені сплатили у період з 09.09.2008р. по 30.08.2010р. 1395,50 доларів США на погашення тіла кредиту та 13643,50 доларів США відсотків, що не заперечувалось як поручителями, так і представником ОСОБА_5, що свідчить про усвідомлене ставлення до взятого на себе обовязку. З моменту отримання кредиту ОСОБА_5 не оспорював умови договору та не звертався з вимогами про визнання цієї угоди недійсною або розірвання, а також щодо не отримання ним коштів.

05.03.2013 року ПАТ КБ Надра направив на адресу позичальника ОСОБА_5 та поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_2 письмові претензії про необхідність погашення заборгованості до 05.04.2013р. На той час заборгованість складала: 86090,00 доларів США, а саме: за основною сумою кредиту 56452,50 доларів США, заборгованість по відсотках 22967,46 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 244,57 доларів США, штраф за порушення умов кредитного договору - 5784,80 доларів США.

Дані претензії не були задоволені відповідачами.

Станом на 19.12.2014р. утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 107470,57 доларів США, а саме: за основною сумою кредиту - 56452,50 доларів США, заборгованість по відсотках - 37764,82 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 7468,45 доларів США, штраф за порушення умов кредитного договору - 5784,80 доларів США.

24.12.2014р. ПАТ КБ Надра направив на адресу позичальника ОСОБА_5 та поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_2 письмові претензії про необхідність погашення заборгованості протягом трьох днів.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст.1049 та ч.1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. ст. 629, 525, 526 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

26.08.2008р. відповідачами укладено з банком іпотечний договір, згідно якого відповідачі в якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором передали банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. У даному договорі, в розділі Визначення термінів вказано, що позичальником є ОСОБА_5, який отримав Кредит на умовах Кредитного договору.

Також судом взято до уваги те, що у запереченні на позов банку до цих же відповідачів по іншій цивільній справі №607/9170/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідачі, у тому числі позичальник ОСОБА_5, не заперечують факту отримання кредиту. При цьому, ОСОБА_5 пояснює, що в силу об'єктивних обставин у 2008 році перестав вносити на рахунок банку щомісячні платежі та проценти за користування кредитом. Поручителі ОСОБА_3, ОСОБА_2, пояснили, що є батьками ОСОБА_5, який виїхав у США і платежі за кредитним договором до 2010 року вносили саме вони на імя ОСОБА_5 даний факт вони підтвердили в апеляційній інстанції.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи вірно прийшов до висновку щодо отримання ОСОБА_5 кредиту в сумі 56000 дол.США, так як ОСОБА_5 протягом 2008 - 2010 років проводив погашення процентів по кредитних коштах, що не заперечується його батьками-поручителями. Крім того, документи, які містяться в копії кредитної справи та оглянутої в судовому засіданні її оригіналу вказують на отримання ОСОБА_5 кредиту, зокрема, ОСОБА_5 у день видачі кредиту сплачено на користь банку 1848,00 доларів США комісії за обслуговування кредиту, іпотечного договору від 26.08.2008р., де зазначено, що ОСОБА_5 отримав кредит на умовах Кредитного договору, а тому усі ці обставини в сукупності, спростовують твердження представника ОСОБА_6 про неотримання ОСОБА_5 кредитних коштів.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Із п.7.3. Кредитного договору вбачається, що сторони керуючись ст.259 ЦК України, дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 років.

Враховуючи те, що Кредитний договір укладений у 2008 році, а позов предявлений у 2015 році, строк позовної давності не може бути пропущений щодо жодного виду платежу.

Отже, є вірним висновок суду про відмову у задоволенні заяви представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 про застосування строку позовної давності до вимог банку про повернення тіла кредиту, процентів та неустойки, у зв'язку із тим, що сторони дотримались письмової форми договору щодо збільшення позовної давності і свідчить про дотримання банком строків позовної давності.

Безпідставним є посилання представника заявника в апеляційній скарзі на відсутність укладення письмового договору щодо збільшення строку позовної давності, оскільки п.7.3 Кредитного договору обумовлено сторонами строк позовної давності 10 років. Договір підписаний самим ОСОБА_5, що не заперечується його представником, а також не оспорений стороною у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У договорах поруки від 26.08.2008р. вказано, що дія цих Договорів закінчується належним виконанням Позичальником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору чи виконанням Поручителями своїх зобов'язань, згідно з умовами цього Договору (п.5.3. Договорів поруки).

Отже, договори поруки не містять чіткого строку їх дії, а тому позов до поручителів може бути пред'явлений лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Кредитним договором від 26.08.2008р. передбачено строк виконання основного зобов'язання - до 12.08.2028 року (п.1.4. Кредитного договору).

У зв'язку з порушенням ОСОБА_5 умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитною договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителів заборгованість за кредитним договором, надіславши їм письмову вимогу від 05.03.2013р. про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів до 05.04.2013 року.

Таким чином, кредитор змінив на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, й був вправі пред'явити позов до поручителів протягом шести місяців (ч.4 ст.559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, тобто від 05.04.2013 року.

Отже, станом на день звернення позивача до суду (12.01.2015р.) порука відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 вже припинилась в силу закону (ч.4 ст.559 ЦК України), а відтак позовна вимога до них є безпідставною, тому апеляційна скарга банку є безпідставною і підлягає відхиленню.

Що ж стосується доводів апеляційних скарг банку та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6, то докази та обставини, на які посилаються заявники у апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції і додаткового правого аналізу не потребують, оскільки при дослідженні та встановлені були дотримані норми матеріального та процесуального права. Тому рішення суду в цій частині є вірним і не підлягає скасуванню з мотивів, викладених в апеляційних скаргах.

Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України- гривня.

Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановленим законом.

Згідно з ч.1,3 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій, пені за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами України. Отже, пеня, штраф можуть обчислюватись та стягуватись лише в гривнях.

Враховуючи те, що рішенням суду стягнуто із ОСОБА_5 пеню та штраф в доларах США, тому колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду у відповідності до вимог ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Курс НБУ станом на 26.10.2016 року становить 100 дол. США - 2559.5314 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, що згідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором пеня та штраф нараховані за період з 30.12.2013 по 30.12.2014 р., що сторонами не заперечується.

Враховуючи те, що судом першої інстанції в порушення вимог чинного законодавства штрафні санкції були стягнуті в доларах США, а не в національній валюті, тому рішення в цій частині слід скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_5 191.117,63 грн. пені за прострочення сплати кредиту (7468,45 дол.*25.59) та 148033,03 грн. штрафу за порушення умов кредитного договору (5784,80 дол.*25,59).

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316,- 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк Надра - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06 червня 2016 року в частині стягнення пені та штрафу скасувати та ухвалити нове, яким стягнути із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, прож. ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 в користь ПАТ КБ Надра 191.117,63 грн. пені за прострочення сплати кредиту, 148033,03 грн. штрафу за порушення умов кредитного договору.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду від 06.06.2016 року - залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7