Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист права власності, визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2009 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2008 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 її особистою приватною власністю.

На обґрунтування позову посилалась на те, що з 20 жовтня 2001 року до 13 серпня 2008 року перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі.

У серпні 2002 року нею за власні кошти, отримані від продажу 28/100 частини належної їй на праві власності трикімнатної квартири АДРЕСА_2, була придбана квартира АДРЕСА_3.

Зазначала, що 28/100 частини квартири АДРЕСА_4 були отримані нею у власність у порядку приватизації відповідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тобто безкоштовно, гроші отримані від її продажу в сумі 15 660 грн є її особистою приватною власністю.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_3, на яку не має права власності ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_3, оскільки вона придбана хоч і в період шлюбу, проте за кошти, які були отримані останньою від продажу належних їй на праві приватної власності 28/100 частини трикімнатної квартири АДРЕСА_4.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що висновки суду відповідають встановленим обставинам справи.

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами у даній справі є позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4

Суд першої інстанції ухвалив заочне рішення 24 квітня 2009 року.

Під час розгляду заяви відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення 20 січня 2016 року суду була надана копія свідоцтва про смерть позивачки ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 62).

Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку з вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до п. 1 ч. ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Суд апеляційної інстанції, відкривши апеляційне провадження і призначивши до розгляду апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2009 року, на порушення норм ст. 201 ЦПК України не вирішив питання правонаступництва у зв'язку зі смертю позивачки ОСОБА_3, не зупинив провадження у справі до вступу у справу правонаступників, не з'ясував коло правонаступників та не залучив їх до участі у справі.

Вищевикладене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції припустився порушень норм процесуального права, які згідно із ч. 1 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд.

Частиною 3 ст. 335 ЦПК України встановлено, що суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П.Штелик