Єдиний унікальний номер 235/8918/15-ц Номер провадження 22-ц/775/254/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.В.

суддів Будулуци М.С., Осипчук О.В.

за участю секретаря Захарова А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди, внаслідок отримання професійного захворювання, третя особа відділ виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Красноармійськ Донецької області,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2015 року,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоровя 40 000 грн. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487.20 грн.

В апеляційній скарзі підприємство ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог через те, що воно суперечить нормам матеріального права. Суд не врахував, що правовідносини між сторонами регулюються Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань ", у відповідності до якого виплата моральної шкоди застрахованим особам здійснювалась Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань за рахунок страхових внесків, які здійснювали підприємства.

Таким чином, фактично на теперішній час на Україні відсутній законодавчий акт, що регулює порядок та розміри відшкодування шкоди. Факт наявності моральної шкоди не підтверджений належними доказами.

В засіданні апеляційного суду сторони не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином телефонограмами. Від позивача та його представника надійшло клопотання розглядати справу у їх відсутність. Причина неявки представника відповідача невідома.

Відповідно до статті 305 ЦПК України неявка сторін в судове засідання апеляційного суду, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом. Тому апеляційний суд розглядає справу у відсутність сторін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, і це підтверджується сторонами, що позивач протягом тривалого часу працював у вугільній промисловості, загальний стаж роботи складає 22 роки 3 місяці, при чому всі в умовах впливу шкідливих факторів.

З відповідачем по справі перебував у трудових відносинах з 03.11.1997 року по 08.05.2011 року, та з 08.08.2011 року по 16.03.2015 року, тобто близько вісімнадцяти років, працював на посаді гірника очисного забою підземного з повним робочим днем в шахті. Був звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України через невідповідність виконуваній роботі за станом здоровя.

Під час роботи в шахті позивач отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 10.08.2015 року. У пунктах 16, 17 акту вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора, зокрема - пил, важкість праці, запиленість повітря робочої зони.

Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці національної академії медичних наук України» Клініки професійних захворювань № 23/495 від 23.06.2015 року позивачу було поставлено діагноз - хронічна попереково-крижова радикулопатія справа в стадії затихаючого загострення з помірними статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом, хронічний бронхіт II ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, JIH І-ІІ ст., захворювання професійні, встановлено вперше. Також було встановлено супутні захворювання.

19.08.2015 року згідно довідок Медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено 60 % первинно втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності строком до 01.09.2016 року, потребу в медикаментозному та санаторно - курортному лікуванні. Крім того, протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, фізичного навантаження. Рекомендовано спостереження та лікування у невропатолога, терапевта, профпатолога, курси відновлюючого лікування.

Лікування за наслідками професійних захворювань позивач продовжує і зараз. Стан здоровя не є стабільним. У нього постійні болі в поперековому відділі хребта з іррадіацією в ноги, більше в праву, заніміння в ній, болі посилюються при русі, фізичному навантаженні, відчуває затруднення при ходьбі, обмеження рухів, практично не може поворухнутись без болі, крім того, у нього постійний кашель приступообразного характеру, важке дихання, задуха при прискоренні ходи та при незначному фізичному навантаженні, почуття нехватки повітря, болі та хрипи у грудній клітці, бистра стомленість, поганий сон, надмірна пітливість, загальна слабкість. Позивач тривалий час знаходиться на лікуванні. Через поганий стан свого здоровя був вимушений звільнитися з шахти і зараз не працює, хоча ще міг би працювати і виконувати ту саму роботу, яку виконував до отримання захворювання, оскільки йому всього 43 роки. Все це разом вплинуло на образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування позивачу необхідні чималі кошти. В результаті отриманого професійного захворювання втратив нормальні життєві зв'язки. Позивач відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням неможливості відновлення повністю стану здоровя.

За вказаних обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що ушкодженням здоровя позивачу дійсно заподіяно моральну шкоду. Цей факт є очевидним і доведеним і не потребує доказування іншими засобами.

Оцінюючи моральну шкоду, суд першої інстанції виходив те тільки із стану здоровя потерпілого, тривалості його роботи на підприємстві відповідача, а також виходив з принципу розумності і справедливості і правильно визначив до стягнення вказану в рішенні грошову суду.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно виходив з того, що правовідносини сторін регулюються статтею 273-1КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз'яснень, наданим в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють моральні та фізичні страждання.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обовязку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці. Відповідач мав створити такі умови праці, які б робили неможливим будь які ушкодження здоровя працівників.

Суд першої інстанції правильно, у відповідності до ч.3ст.88 ЦПК України вирішив питання про стягнення з відповідача в дохід держави судових витрат.

Рішення суду відповідає вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законів, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 304- 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» - відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Судді: