Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 316/2091/15 Головуючий у 1 інстанції Вільямовська Н.О.
Провадження № 22-ц/778/327/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

ОСОБА_2,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 листопада 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року КП «ПКВ» Енергодарської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просило суд визнати недійсним договір (найму) оренди автомобіля від 23.01.20012 року, укладений між КП «ПКВ» Енергодарської міської ради та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, про що здійснено запис в реєстрі за № 376.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 23.01.2012 року між КП «ПКВ» Енергодарської міської ради та ОСОБА_3 укладено договір (найму) оренди автомобіля. Предметом договору є прийняття орендарем в тимчасове платне користування на умовах оренди транспортного засобу, а саме: вантажний сміттєвоз ГАЗ 53, р/н НОМЕР_1. Орендна плата відповідно до п. 4.1 Договору складає 8 000 грн. на місяць. Строк оренди визначений п. 3.1 Договору та встановлений з 01.01.2012 р. по 30.06.2016 р. В подальшому, на підставі ст.. 764 ЦК України, Договір був поновлений на строк до 31.12.2012 р. Оспорюваний правочин - Договір суперечить актам цивільного законодавства, а також недодержання вимог щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, що на його думку є підставою для визнання недійсним договору згідно статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі КП «ПКВ» Енергодарської міської ради, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів в обґрунтування позовних вимог про визнання недійсними договору оренди автомобіля від 23.01.2012р. із зазначених у позовній заяві підстав.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, який ґрунтуються на законі і відповідає обставинам справи.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди автомобіля, укладеного між сторонами, позивач послався на порушення зазначеним договором публічного порядку а саме, що договір був укладений з порушенням процедури, передбаченої Законом України «Про здійснення державних закупівель».

За положеннями ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно зі ст.228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Як роз'яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суд у України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9, відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судовим розглядом встановлено, що 23.01.2012р. між сторонами був укладений договір оренди автомобіля, який був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, реєстраційний №376. (а.с. 6-7). Предметом договору є прийняття орендарем (позивач) в тимчасове платне користування на умовах оренди транспортного засобу, а саме: вантажний сміттєвоз ГАЗ 53, р/н НОМЕР_1. Орендна плата слала 8 000,00 грн. на місяць, строк договору до 30.06.2012р. з подальшим поновленням. Автомобіль був переданий в оренду, що підтверджується актом прийому-передачі та не заперечується сторонами.

Спірний договір сторонами підписувався у нотаріуса без жодного примусу, правочин схвалено обома сторонами, орендоване майно використовувалося за призначенням.

Позивач звертається до суду з зазначеним позовом про визнання недійсним договору оренди з підстав нібито порушення законодавства ним самим. У відповідності до рішень ЕСПЛ від 24.06.2003р. по справі «Стретч проти Об»єднаного Королівства Великобританії і Північної Ірландії» зазначено, що «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила» та від 20.10.2011р. по справі «Рисовський проти України» зазначено, що «ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються».

Крім цього, позивачем не надано суду доказів, що сторони договору на момент його підписання могли передбачити події, що настануть в майбутньому і уклали договір з наміром неправомірного витрачання бюджетних асигнувань та посягання на суспільні, економічні та соціальні основи держави. Також не надано доказів вини сторін в укладенні спірного договору в порушення Закону України «Про здійснення державних закупівель».

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено порушення публічного порядку вчиненням згаданого правочину є правомірним.

Доводи апеляційної скарги, в яких апелянт повторює обставини, якими обґрунтовував позов, є неспроможними, були предметом дослідження суду першої інстанції, з висновками якого погодилась і колегія суддів, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія вважає, що ухвалене в справі судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, 313- 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 04 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: