Справа № 524/1139/16-ц
Провадження №2/524/952/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого - судді Кривич Ж.О.,

секретаря судового засідання - Коваль Т.М.,

з участю - ОСОБА_1, Дмитриченко О.О. та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Кременчуквисотбуд», треті особи Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Колективне підприємство Науково-виробнича фірма "Впровадження автоматизованих систем", Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Карнаухова б-15", про визнання недійсним договору № 10/09 від 02.09.2013 року та про стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ПП «Кременчуквисотбуд» та, посилаючись на статті 230, 627, 1167 ЦК України, статті 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», просила визнати недійсним договір № 10/09 від 2 вересня 2013 року, укладений між ЖБК 91/108, з одного боку, та ПП «Кременчуквисотбуд», з іншого боку.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_1 позов підтримали, суду пояснили, що підставами для визнання оспорюваного правочину недійсним є наступне:

-договір визначив обов»язки позивача як власника квартири сплачувати послуги відповідача, хоча позивач не є стороною договору;

-встановив несправедливі умови;

-укладений внаслідок обману;

-не виконувався відповідачем.

Моральну шкоду, завдану намаганнями відповідача стягнути з неї заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також пов'язану з погіршенням стосунків із сусідами, які нарікали їй за несплату комунальних платежів, ОСОБА_4 оцінила у п'ять тисяч гривень.

Відповідач позов не визнав. Представник відповідача Дмитриченко О.О. суду пояснила, що оспорюваний договір укладений між двома юридичними особами і не потребував окремого погодження з позивачем. ОСОБА_4 не сплачувала ніколи жодних платежів на користь ПП «Кременчуквисотбуд», тому не зрозуміло як договір порушує її права. Посилаючись на статтю 230 ЦК України, представник Дмитриченко О.О. зауважила, що наявність обману в діях відповідача має довести та особа, яка діяла під впливом обману. Обставини виконання чи невиконання сторонами умов договору не стосуються предмету позову, оскільки неналежне виконання договору є підставою для його розірвання, а не для визнання недійсним.

Представник третьої особи - Управління житлово-комунального господарства - просив суд слухати справу без його участі (т.1 а.с.129).

Представник третьої особи - КП Науково-виробнича фірма «Впровадження автоматизованих систем» - Кравченко О.О. у вирішенні спору покладався на розсуд суду.

Представник третьої особи - Управління праці та соціального захисту населення виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука - Покотило В.В. у вирішенні спору також покладався на розсуд суду.

Представник третьої особи ОСББ «Карнаухова б -15» та Голова ЖБК 91/108 - ОСОБА_3 позов підтримав. Суду пояснив, що ПП «Кременчуквисотбуд» ввів його в оману під час укладання договору. Обман полягав у намірах відповідача в майбутньому укласти договори з власниками окремих квартир, у невиконанні ним умов договору та у тому, що договір передбачав несправедливі умови для власників окремих квартир, зокрема, для позивача ОСОБА_4

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи:

ОСОБА_4 є власником «квартири № 2 в ЖБК 91/108», яка розташована у будинку АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_1, виданим на підставі рішення виконкому Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області за № 724 від 10 грудня 1998 року (т.1, а.с. 83).

2 вересня 2013 року ПП «Кременчуквисотбуд» як виконавець, з одного боку, та «ЖСК 91/108» (так з помилкою зазначено в договорі найменування ЖБК 91/108) - споживач, з іншого боку, уклали договір № 10/09, предметом якого є надання виконавцем послуг з утримання і обслуговування житлового будинку та прибудинкової території. Споживач як балансоутримувач будинку взяв на себе зобов'язання своєчасно здійснювати оплату таких послуг відповідача (т.1, а.с. 218-219). Від імені ЖБК 91/108 діяв голова його правління - ОСОБА_3 (рідний син позивача ОСОБА_4).

26 червня 2015 року за заявою ПП «Кременчуквисотбуд» суддею Автозаводського районного суду було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь відповідача заборгованості по комунальним послугам (т.1, а.с. 25-26). 16 грудня 2015 року ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука, яка набрала законної сили, за заявою ОСОБА_4 судовий наказ було скасовано.

Упродовж дії договору між сторонами виникали суперечки - споживач нарікав на ненадання послуг у повному обсязі та їхню якість, виконавець вимагав плату за послуги. Проте жодна із сторін не зверталася в суд з позовом про розірвання договору або про визнання його умов недійсними. 2 вересня 2016 року строк дії договору закінчився; фактично обидві сторони припинили його виконувати повністю з квітня 2016 року.

Суд обговорював необхідність залучення до участі у справі іншої сторони договору - ЖБК № 91/108. ОСОБА_4 заперечувала проти залучення кооперативу як співвідповідача, оскільки на її думку ЖБК її прав не порушив. Представник третьої особи ОСОБА_3 пояснив, що ЖБК № 91/108 припинило своє існування; представляти інтереси кооперативу він неуповноважений, оригіналу Статуту та печаток кооперативу не має. Представник не пояснив, чому він як голова правління ЖБК № 91/108, під час дії договору та існування ЖБК не ініціював звернення в суд з позовом про визнання договору № 10/09 від 2 вересня 2013 року недійсним, хоча стверджує, що укладаючи його, діяв під впливом обману

За повідомленням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради (т.2, а.с. 26) юридична особа - Житлово-будівельний кооператив № 91/108 - станом на 2 червня 2016 року не включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

ОСББ «Карнаухова б-15» (т.2, а.с. 3-16), державна реєстрація якого проведена 5 жовтня 2015 року, не є правонаступником ЖБК № 91/108.

Відповідно до частини другої статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є умови договору, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс його прав та обов»язків на шкоду споживач.

Згідно пункту два частини третьої статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливим, зокрема, є умови договору про... виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника)…

Верховний Суд України у Постанові від 8 червня 2016 року у справі 6-330цс16 дійшов висновку про те, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4).

Зі змісту договору вбачається, що ОСОБА_4 стороною договору не є, а його умови не покладають на неї жодних обов'язків. Обов'язок власника житла сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги, прямо встановлений нормами статей 15 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Оспорюваний договір містить юридично недосконалі формулювання окремих його пунктів, зокрема, пунктів 3.2.1, 3.4.7, 5.1. Проте умови договору та його зміст в цілому є зрозумілими і очевидно, що договір передбачає не тільки обов'язки, але й права споживача, яким згідно договору є ЖБК 91/18. Серед таких прав, наприклад, є зменшення плати за надання послуг у неповному обсязі або в разі їх ненадання, за недотримання строків, право дострокового розірвання договору (п.п. 3.1.2., 3.1.7,7.4., т.1, а.с. 218-219). Отже, підстав вважати умови оспорюваного договору несправедливими суд не встановив.

Статтею 230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 20 Постанови № 9 Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотні значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. ОСОБА_4, як зазначалося, не є стороною оспорюваного правочину і, відповідно, тією особою, яка може доводити факт обману при укладанні оспорюваного договору.

Суд не приймає до уваги пояснення сторін та інші надані ними докази щодо обставин виконання сторонами взаємних зобов'язань за договором, оскільки виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК, п.7 Постанови № 9 Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

ОСОБА_4 не надала суду доказів того, що ПП «Кременчуквисотбуд», уклавши 02 вересня 2013 року з ЖБК 91/108 договір № 10/09 про надання послуг з утримання і обслуговування житлового будинку і споруд та прибудинкової території, діяв неправомірно і завдав їй моральної шкоди. Той факт, що відповідач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за надані послуги, не дає підстав суду для висновку про неправомірність дій. У відповідності до частини 1 статті 3 Цивільного процесуального Кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі викладеного, відповідно до статей 215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Кременчуквисотбуд» про визнання недійсним договору № 10/09 від 02.09.2013 року та про стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом Полтавської області.

Суддя: