У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю., за участю відповідача, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду від 25 серпня 2016 року в справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Рівненського районного суду від 25 серпня 2016 року позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ 29191,02 грн. - вартість витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі та 1378 грн. судового збору.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Ухвалюючи рішення суд покликався на те, що були порушені умови Договору № Рв-113 укладеного 04.12.2007 року між „виконавцем" - КНУВС, комплектуючим органом „замовником" - УМВС України в Рівненській області

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/1798/2016 Головуючий у 1 інстанції : Кушнір Н.В. Доповідач : Григоренко М.П.

та „особою" - відповідачем. Проте, суд не витребував будь-яких пояснень від УМВС України в Рівненській області, що дало б змогу для суду встановити фактичні обставини, які передували його звільненню з органів внутрішніх справ.

Вказує, що він не мав наміру звільнятися з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Підставою для написання рапорту про звільнення з ОВС за власним бажанням була усна вказівка керівництва.

Відповідно до ст. 64 ЗУ „Про вищу освіту" встановлено, що держава у співпраці з роботодавцями забезпечує створення умов для реалізації випускниками вищих навчальних закладів права на працю, гарантує створення рівних можливостей для вибору місця роботи, виду трудової діяльності з урахуванням здобутої вищої освіти та суспільних потреб. Даний Закон не містить умов про обов'язковість трирічного відпрацювання або відшкодування в установленому порядку до державного бюджету вартості навчання.

Обов'язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускником порушує конституційне право громадянина на працю, що вільно ним обирається або на яку він вільно погоджується (ст.43 Конституції України) та право на безоплатність вищої освіти в державних та комунальних навчальних закладах (ст. 53 Конституції України), суперечить зобов'язанню держави скасувати обов'язкову працю і не вдаватися до будь-якої її форми, як методу мобілізації і використання робочої сили для потреб економічного розвитку (ст.1 Міжнародної Конвенції „Про скасування примусової праці" № 105, що ратифікована Законом України від 05.10.2000 № 2021-ІІІ).

Зазначає, що будь-які матеріальні претензії до випускника вищого навчального закладу, підготовка якого здійснювалась за державним замовленням, є неправомірними, оскільки не існує законних підстав, які б зобов'язали його відшкодувати до державного бюджету вартість навчання. Крім того відсутній відповідний механізм такого відшкодування (інформаційний лист Міністерства юстиції України щодо надання роз'яснень з питань працевлаштування випускників ВНЗ, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, від 19.10.2010 №12566-0-4-10-21).

Вважає, що позивач не довів своє право на звернення до суду в інтересах держави про стягнення коштів до державного бюджету.

Із цих підстав просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу Національна академія внутрішніх справ вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи відповідач підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги Харківського національного університету внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України до ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що останній має обов'язок відшкодувати позивачу фактичні витрати, пов'язані з його утриманням під час навчання в університеті, так як це було передбачено укладеною між ними угодою, Законом України «Про міліцію» та постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 року № 313 "Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ", так як відповідач звільнився з органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу раніше трирічного терміну.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків оскаржуваного рішення.

Твердження відповідача про те, що вимоги позивача суперечать вимогам Конституції України, яка гарантує громадянам на безоплатну освіту, на увагу не заслуговують, оскільки в даному випадку із ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати у зв'язку із його утриманням у навчальному закладі, а не у зв'язку із отриманням ним певних знань, що не є тотожнім.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України "Про міліцію" (в редакції, чинній на час вирішення спору) курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Пунктом п. 1 чинного Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 1 березня 2007 року (далі - Порядок), передбачено, що відшкодування таких витрат особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, пов'язаних з їх утриманням у цих закладах, здійснюється у разі: 1) дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС (далі - навчальний заклад) через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; 2) відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; 3) звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Згідно з п. 2 Порядку відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлює МВС разом із Мінфіном.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Оскільки відповідач не довів відсутності своєї вини у невиконанні перед позивачем покладеного на нього законом і договором зобов'язання та належним чином не спростував суми витрат, що підлягають стягненню з нього на користь університету, колегія суддів, вважає, що позовні вимоги Харківського національного університету внутрішніх справ є обґрунтованими

Так само, не заслуговують посилання відповідача і на те, що у позивача відсутнє право вимоги до нього.

Відповідно до пункту 11 Положення про вищі навчальні заклади МВС, затвердженого наказом МВС України від 14 лютого 2008 року № 62 (далі - "Положення") вищі навчальні заклади МВС України є державними навчальними закладами, які підпорядковані МВС.

Кошти на навчання виділяються із державного бюджету України, після чого перераховуються вищим навчальним закладам МВС України та витрачаються останніми на підготовку фахівців для підрозділів МВС України.

Бюджетні асигнування та надходження спеціального фонду не підлягають вилученню та використовуються виключно за призначенням відповідно до вимог чинного законодавства (п.9.9. Положення).

Вищі навчальні заклади самостійно використовують кошти загального та спеціального фондів державного бюджету відповідно до кошторису, що затверджується МВС (п. 9.10. Положення).

Згідно з п.2.3 Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого спільним наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 17.07.2007 року № 419/831/240/605/537/219/534, сума відшкодування витрат на утримання під час навчання курсантів відображається у наказі про його звільнення та вноситься до книги обліку нестач вищого навчального закладу.

Таким чином, розпорядником коштів, які виділяються із бюджету для підготовки спеціалістів органів внутрішніх справ, є Університет, а кошти, які просить стягнути позивач з відповідача, відшкодовуються МВС України або підпорядкованим йому підрозділам, яким у даному випадку виступає Університет.

Наказ про своє звільнення «за власним бажанням» відповідач у встановленому порядку не оскаржив і він до цього часу є чинним, а тому твердження ОСОБА_1 про те, що він звільнився з органів внутрішніх справ не з власної волі, не можуть братись до уваги, оскільки є голослівними.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення Рівненського районного суду від 25 серпня 2016 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду від 25 серпня 2016 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави 1515 грн. 80 коп. судового збору, сплата якого була відстрочена відповідачу за подання апеляційної скарги до вирішення справи апеляційним судом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук