АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 22-ц/796/925/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Шевченко Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого - судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М.., Болотова Є.В.

за участю секретаря Горбачової І.В.

за участю представника позивача Гнапа О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», поданою представником за довіреністю Гнапом Олександром Олександровичем, на заочне рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до суду з позовом, який неодноразово уточнювало, про стягнення з ОСОБА_3 6 129 574,51 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 27 червня 2008 року між сторонами укладено Кредитний договір №77.1/АК-01173.08.2, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 21900 доларів США, які зобов»язалась повернути частинами до 27 червня 2015 року та сплатити проценти за їх користуванням у розмірі 7,7% річних, щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту у розмірі 0,3% від суми виданого кредиту.

Вказує, що належним чином позичальник своїх зобов»язань не виконувала та станом на 28 липня 2015 року її зобов»язання перед банком становлять 6 129 574,51 грн., що включає в себе:

- 34551,14 грн. плати за обслуговування кредиту;

- 5 477 630,06 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам;

- 566755,09 грн. пені за несвоєчасне погашення плати за обслуговування;

- 31037,06 грн. 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості та плати за обслуговування кредиту;

- 19591,17 грн. інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту.

Заочним рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 07 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 38126,01 грн., з яких 28126,01 грн. 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту та процентам, 10000 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, а також 3654 грн. судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПАТ «Родовід Банк» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви, посилається на безпідставне застосування судом строків позовної давності та необґрунтованість висновків щодо відмови у задоволенні решти позовних вимог. Вказує також, що судом не наведено детального розрахунку заборгованості в мотивувальній частині судового рішення.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав, посилаючись на викладені в ній обставини.

Відповідач в судове засідання не з»явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

На підставі ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам є значно завищеним, у зв»язку із чим визнав за необхідне стягнути її у розмірі 10000 грн., а також 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України у розмірі 28126,01 грн. за прострочення кредитної заборгованості (крім плати за обслуговування кредиту).

Відмовляючи у стягненні з відповідача 34551,14 грн. плати за обслуговування кредиту, суд виходив з того, що позивачем не доведено підстави та розмір таких вимог у співвідношенні до умов договору. Оскільки пеня та 3% річних нарахованих за прострочення плати за обслуговування кредиту є похідними від вимоги про стягнення безпосередньо плати за обслуговування кредиту, тому самостійному задоволенню вони не підлягають.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції установлено, що 27 червня 2008 року між сторонами укладено Кредитний договір №77.1/АК-01173.08.2, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 21900 доларів США, які зобов»язалась повернути частинами до 27 червня 2015 року, сплатити проценти за їх користуванням у розмірі 7,7% річних та щомісячно сплачувати комісію за обслуговування кредиту у розмірі 0,3% від суми виданого кредиту.

Пунктом 3.6 Договору передбачений обов»язок позичальника сплатити банку пеню у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення повернення кредиту чи процентів.

Окрім того, пунктом 3.5 Договору визначена послідовність погашення заборгованості, зокрема:

1) погашення простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредитами;

2) погашення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитами;

3) погашення простроченої заборгованості за кредитами;

4) погашення заборгованості за пенею, а також штрафами, передбаченими цим Договором;

5) погашення строкової заборгованості за платою за обслуговування кредиту;

6) погашення строкової заборгованості за нарахованими процентами;

7) погашення строкової заборгованості за кредитами.

При цьому, пунктом 1.9 Договору визначено, що Позичальник доручає Банку направляти грошові кошти, отримані Банком від Позичальника в рахунок погашення заборгованості за цим Договором, відповідно до умов п.3.5 цього договору.

З наданого позивачем розрахунку убачається, що станом на час звернення до суду у відповідача відсутні поточна заборгованість за кредитом, прострочена заборгованість за кредитом, поточна заборгованість за процентами по кредиту, прострочена заборгованість за процентами по кредиту, поточна заборгованість за платою за обслуговування кредиту.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам з 5 477 630,06 грн. до 10000 грн., суд першої інстанції вірно застосував вимоги ст.551 ч.3 ЦК України.

Окрім того, колегія суддів зауважує на те, що згідно п.3.5 Договору погашення заборгованості за пенею передує погашенню заборгованості за нарахованими процентами та кредитом. Проте Банком в порушення п.1.9 Договору безпідставно змінено черговість направлення грошових коштів, внесених Позичальником, що призвело до нарахування вочевидь неспівмірної суми неустойки в порівнянні з сукупної вартістю кредиту. Зазначене свідчить про порушення зобов»язань з вини кредитора (зокрема, не виконання вимог п.п. 1.9, 3.5), що також є підставою для зменшення розміру неустойки відповідно до ст.616 ЦК України.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду щодо недоведеності вимог в частині стягнення плати за обслуговування кредиту, ураховуючи вимоги Договору щодо порядку нарахування такої плати та черговість погашення грошових зобов»язань.

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів на спростування таких висновків суду першої інстанції, обґрунтування підстав не виконання Банком зобов»язань відповідно до пунктів 1.9, 3.5 Договору, за змістом яких обов»язком Банку є першочергово направляти грошові кошти на погашення заборгованості за платою за обслуговування кредитами, відтак суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні вимог про стягнення плати за обслуговування кредиту, та відповідно пені за несвоєчасне погашення плати за обслуговування, 3% річних від суми простроченої плати за обслуговування кредиту, інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що мотивувальна частина рішення суду не містить детального розрахунку заборгованості, є безпідставними, оскільки як мотивувальна, так і резолютивна частина рішення містить обґрунтовані розрахунки сум, що підлягають стягненню, а зміст рішення суду повністю відповідає вимогам ст.215 ЦПК України, а також визначеним ст.1 ЦПК України завданням судочинства та ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Доводи апеляційної скарги в частині безпідставного застосування судом першої інстанції позовної давності відхиляються колегією суддів, оскільки таких висновків рішення суду не містить та позовна давність судом не застосовувалась.

Доводи апеляційної скарги зводяться до цитування норм матеріального права, натомість обґрунтованих доводів про порушення норм процесуального та матеріального права не наведено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», подану представником за довіреністю Гнапом Олександром Олександровичем, відхилити.

Заочне рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

Є.В. Болотов