Справа № 203/2693/16-ц
Провадження № 2/0203/1017/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2016 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Дзьомі Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи ОСОБА_2, Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом,

у с т а н о в и в:

07 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи ОСОБА_2, Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що батькові позивача належало домоволодіння № 67 по вул. Флотській в м. Дніпропетровську. У вересні 2015 року останній помер, після чого позивач звернувся до нотаріуса, проте йому було відмовлено через ненадання правовстановлювального документа на спадкове майно. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визнання за ним права власності на спадкове домоволодіння за законом (а.с.а.с. 1, 2).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі, а представник відповідача заперечувала проти його задоволення.

ОСОБА_2 до суду не зявився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності, якою також повідомив про відсутність заперечень проти позову.

Представник Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори до суду також не зявився, був повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що батькові позивача, ОСОБА_3, на підставі договору дарування від 01.11.1975 року, укладеного у простій письмовій формі, належало 33/100 часток самочинного домоволодіння № 67 по вул. Флотській в м. Дніпропетровську (колишні адреси: вул. Перша Безпланова, 17; вул. Багрицького, 17) (а.с.а.с. 10, 11).

Вказане домоволодіння було побудовано до 05.08.1992 року й складається з житлового будинку Б-1 (приміщення 2-3 житловою площею 8,8 м2, 2-4 житловою площею 7,7 м2, прибудова б-1 приміщення 2-2 кухня площею 6,5 м2, прибудова б'-1 приміщення 2-1 коридор площею 3,9 м2, ґанок б-2), сарая Г, убиральні В (а.с.а.с. 15 17).

21 вересня 2015 року ОСОБА_3 помер (а.с. 6).

25 травня 2016 року позивач звернувся до Пятої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Того ж дня третя особа своїм листом № 782/02-14 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що він не надав правовстановлювальні документи на спадкове майно (а.с. 9).

Право власності на спірне домоволодіння на час розгляду справи не зареєстровано (а.с. 13).

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною 1 статті 1222 ЦК спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності зі статтею 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ураховуючи зміст приведених норм, суд доходить висновку про те, що після смерті ОСОБА_3 залишилися два спадкоємці його майна позивач і його рідний брат, ОСОБА_2 (з урахуванням смерті дружини ОСОБА_3 06.01.2015 року) (а.с. 7).

За правилами частини 3 статті 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї.

Позивач на час смерті батька постійно мешкав з ним, не відмовився від спадщини, отже, у розумінні закону, прийняв спадщину.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Аналізуючи факти, встановлені у судовому засіданні в їх сукупності, співвідношуючи їх зі змістом приведених норм, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивач прийняв спадкове майно після смерті батька і є спадкоємцем першої черги, а другий спадкоємець першої черги (ОСОБА_2В.) не заперечував проти визнання за позивачем права на всю спадщину.

При цьому суд вважає, що вказане самочинне домоволодіння входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_3, оскільки було збудовано до 05.08.1992 року (тобто до запровадження Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449), отже не потребувало прийняття в експлуатацію. Єдиним документом, що засвідчує відповідність спадкового майна вимогам законодавства, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30.07.2012 року № 40-19-5376) (а.с.а.с. 15, 16).

Керуючись статтями 4 11, 15, 18, 57 60, 169, 208, 209, 212 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, треті особи ОСОБА_2, Пята дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер 21 вересня 2015 року, на 33/100 часток домоволодіння № 67 по вулиці Флотській в місті Дніпрі (колишні адреси: вулиця Перша Безпланова, 17; вулиця Багрицького, 17), які складаються з наступного майна: житловий будинок Б-1 (приміщення 2-3 житловою площею 8,8 м2, 2-4 житловою площею 7,7 м2, прибудова б-1 приміщення 2-2 кухня площею 6,5 м2, прибудова б'-1 приміщення 2-1 коридор площею 3,9 м2, ґанок б-2), сарай Г, убиральня В.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК України, і може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його постановлення. У разі якщо рішення було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 23 червня 2016 року.

Суддя М.О. Католікян