Номер провадження: 22-ц/785/1188/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

При секретарі Томашевська К.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 квітня 2015 року по справі за первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Білгород-Дністровської міської ради про визнання права частково недійсним, визнання частини будинку обєктом сумісної власності та розподіл, визнання права на користування житловим будинком та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

Встановила:

09.10.2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовними вимогами в котрих просила суд визнати за нею право проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 посилаючись на те, що з 26.01.1968 році по травень 2000 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. До березня 2014 року вона проживала у спірному будинку, а в березні 2014 року були змінені замки будинку та останній став перешкоджати їй в проживанні. В грудні 2014 року позивач уточнила позовні вимоги та просила суд визнати частину житлового будинку обєктом сумісної власності та визнати за нею право власності на ? частину спірного будинку та право проживання в ньому та вселити її в житловий будинок, розташований у м. Білгород-Дністровському у будинку 88 по вул. Тираспольській

В листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами в котрих просив визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим будинком № 88 , по вул. Тираспольській , в м. Білгород-Дністровському, Одеської області. Свої вимоги обґрунтовував тим, що в порядку спадкування він став власником спірного будинку на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду одеської області від 22 лютого 2012 року.09 травня 2000 року ОСОБА_5 добровільно залишила спірний будинок та стала проживати з своїм чоловіком ОСОБА_7 по вул. Шкільній,7 в м. Білгород-Дністровському, забравши свої речі. Посилаючись на те, що колишня дружина без поваждних причин не проживає в спірному будинку та з підстав ст.405 ЦК України просив суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 квітня 2015 року заяву представника ОСОБА_5 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та Білгород- Дністровської міської ради про визнання права частково недійсним, визнання частини будинку правом сумісної власності та розподіл, визнання права на користування житловим будинком та вселення - задоволено. Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_6 та Б-Дністровської міської ради про визнання права частково недійсним, визнання частини будинку обєктом сумісної власності та розподіл, визнання права на користування житловим будинком та вселення - залишено без розгляду.( а.с.81-82).

Рішенням Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області від 10 квітня 2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено. Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим будинком за адресою:Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Тираспольська, 88 та стягнуто судовий збір в сумі 243 грн.60 коп.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з ухваленням нового, про відмову в задоволені зустрічних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, висновок суду не відповідає обставинам справи. Зокрема посилається на те, що складений акт не засвідчений посадовою особою, не є належним доказом щодо відсутності її проживання понад 14 років. Суд не взяв до уваги неприязні стосунки сторін та не звернув увагу, що вона не проживає в спірному будинку з поважних причин.

В судове засідання ОСОБА_5 та представник ОСОБА_8 міської ради в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності, оскільки сторони належним чином сповіщені про час та місце судового розгляду.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, перевіривши доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_6 та визнаючи ОСОБА_5 такою, що втратила право користування спірним будинком, районний суд виходив з того, що остання в будинку № 88 , по вул. Тираспольській, в м. Білгород-Дністровському, Одеської області не проживає без поважних причин понад один рік.

Проте з таким судженням районного суду погодитись не можна з наступних підстав.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло.

Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад установлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Матеріалами справи встановлено та сторони не заперечують, що ОСОБА_6 є власником житлового будинку № 88 по вул. Тираспольській в м. Білгород-Дністровському Одеської області.( а.с.25).

В спірному будинку зареєстрована і ОСОБА_5, колишній член сім»ї власника будинку, так як сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 1968 року по 2000 рік.

Як вбачається з матеріалів справи сторони знаходяться в неприязних стосунках, з 2006 року у них виник спір стосовно спірного будинку.

Відповідно до Правової позиції, висловленої ВСУ під час розгляду справи № 6-158цс14 розяснено, що відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї.

Виходячи з вищезазначеного судова колегія приходить до висновку, що відповідно до частини 1 статті 156 Житлового кодексу України, колишній член сім'ї власника житлового будинку (квартири), що проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), так як при її вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє права користування займаним приміщенням.

Судова колегія приходить до висновку, що районний суд помилково взяв до уваги акт від 06.11. 2014 року, та пояснення свідків ОСОБА_9 ОСОБА_10 та ОСОБА_11, котрі підписали зазначений акт, так як ОСОБА_5 не проживає в спірному будинку з поважних причин, оскільки сам ОСОБА_6 перешкоджає їй в проживанні.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_5 проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 у свого чоловіка - ОСОБА_12 не приймається до уваги так як являються голослівними та не підтверджено належними та допустимими доказами.

Таким чином, судова колегія прийшла до висновку про не проживання ОСОБА_5 в спірному жилому приміщені понад встановлені законом строки, але її не проживання зумовлено поважною причиною.

За таких обставин, висновок районного суду про позбавлення ОСОБА_5 такою, що втратила право користування в будинку № 88, по вул. Тираспольській, в м. Білгород-Дністровському, Одеської області є помилковим.

Зважаючи на те, що районний суд помилково вважав, що ОСОБА_5 не проживає в спірному будинку з 2000 року без поважних причин, що свідчить про порушення судом вимог ст.212-214 ЦПК України та не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому з підстав ст.309 ч.1 п.3,4 ЦПК України судова колегія вважає, що рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового, про відмову в заявлених вимогах.

Керуючись ст.218,309, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 квітня 2015 року скасувати.

В позовних вимогах ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням-відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді А.А.Калараш

ОСОБА_4