У х в а л а

іменем україни

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_6, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Є-інжиніринг», про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» на рішення апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк») звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 березня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ТОВ «Є-Інжинірінг» укладено кредитний договір № 257/К із додатковими угодами: № 1 від 24 грудня 2008 року, № 2 від 29 травня 2009 року, № 3 від 17 липня 2009 року № 4 від 05 грудня 2011 року, № 5 від 21 вересня 2012 року, № 6 від 21 вересня 2012 року, № 7 від 21 вересня 2012 року (далі - кредитний договір). Предметом кредитного договору є мультивалютна кредитна лінія на загальну суму 98 530 000 грн, яка надана позичальнику під 12 % річних по траншах у національній валюті та 9 % річних по траншах у доларах США, термін погашення кредитної заборгованості встановлено до 20 липня 2023 року.

На забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір від 24 грудня 2008 року. Крім того, сторони укладали договори про внесення змін до іпотечного договору 05 грудня 2011 року, а також 01 вересня 2012 року. Предметом цього іпотечного договору було нерухоме майно, а саме: домоволодіння, загальною площею 828,90 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, загальною площею 3230 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 (п. 1.6 договору іпотеки). Домоволодіння та земельна ділянка, які складають предмет іпотеки належать ОСОБА_6 на праві власності та їх вартість за домовленістю сторін складає 20 112 000 грн (п. 1.10 договору іпотеки).

Банк вказував на те, що боржник не виконував належним чином своїх кредитних зобов'язань, у зв'язку із чим 22 листопада 2013 року направляв відповідачу (іпотекодавцю) претензію №1889 про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання, а також 29 листопада 2013 року письмову претензію позичальнику №1886 про порушення зобов'язання за кредитним договором.

Посилаючись на те, що позичальник не виконував своїх кредитних зобов'язань та вимоги банку щодо погашення кредитної заборгованості, що відповідно до умов іпотечного договору дає право кредитору задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка станом на 20 листопада 2013 року складає 34 688 190 грн 47 коп.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2014 року позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ТОВ «Є-Інжинірінг» перед ПАТ «Марфін Банк» за кредитним договором № 257/К від 28 березня 2008 року, яка складає 34 688 190 грн 47 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: домоволодіння, загальною площею 828,90 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, загальною площею 3230 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 (п. 1.6 договору іпотеки), які належать на праві власності ОСОБА_6, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, визначивши початкову ціну предмета іпотеки відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року скасовано заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2014 року.

Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ПАТ «Марфін Банк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Марфін Банк», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 28 березня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ТОВ «Євротрейд ЛТД», правонаступником якого є ТОВ «Є-Інжинірінг» згідно договору про переведення боргу від 21 вересня 2012 року (додаткова угода № 6 до кредитного договору № 257/К), укладено кредитний договір № 257/К із відповідними додатковими угодами (кредитний договір). Предметом кредитного договору є мультивалютна кредитна лінія на загальну суму 98 530 000 грн, яка надана позичальнику під 12 % річних по траншах у національній валюті та 9 % річних по траншах у доларах США, термін погашення кредитної заборгованості встановлено до 20 липня 2023 року.

24 грудня 2008 року на забезпечення виконання умов кредитного договору між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір. Крім того, сторони укладали договори про внесення змін до іпотечного договору 05 грудня 2011 року, а також 01 вересня 2012 року. Предметом цього іпотечного договору було нерухоме майно, а саме: домоволодіння, загальною площею 828,90 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, загальною площею 3230 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, АДРЕСА_4 (п. 1.6 договору іпотеки). Домоволодіння та земельна ділянка, які складають предмет іпотеки, належать ОСОБА_6 на праві власності та їх вартість за домовленістю сторін складає 20 112 000 грн (п. 1.10 договору іпотеки).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язанням, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлене законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина 1 ст. 575 ЦК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «Є-Інжинірінг» було ліквідовано ухвалою господарського суду Київської області від 04 березня 2015 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26 травня 2015 року.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ТОВ «Є-Інжинірінг» було ліквідовано, у зв'язку із чим зобов'язання за кредитним договором № 257/К припинилось внаслідок ліквідації юридичної особи-боржника, що також припинило і зобов'язання ОСОБА_6 за іпотечним договором щодо погашення за рахунок іпотечного майна кредитної заборгованості, яка виникла станом на 31 січня 2014 року.

Проте, вказаний висновок апеляційного суду суперечить вимогам закону й матеріалам справи.

Судом установлено, що 24 грудня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк») та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки, за умовами якого останній в забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором № 257/К надав іпотекодержателю в іпотеку визначене нерухоме майно, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця (п. 1.1 договору іпотеки).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Пунктом 2.1.8.2 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, визначених кредитним договором, у випадку зокрема порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору.

Судом установлено, що внаслідок порушення позичальником своїх кредитних зобов'язань станом на 20 листопада 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 33 129 259 грн 40 коп.

Користуючись своїм правом, визначеним умовами іпотечного договору, ПАТ «Марфін Банк» надсилав як на адресу ОСОБА_6 так і позичальнику претензію, згідно з якою вимагав погасити указану суму заборгованості протягом 30-ти днів з дня отримання цієї претензії.

У зв'язку із тим, що позичальник та іпотекодавець не виконали своє зобов'язання із погашення кредитної заборгованості, яка утворилась 20 листопада 2013 року, ПАТ «Марфін Банк» у червні 2014 року звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров'я або смертю.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Судом апеляційної інстанції установлено, що ТОВ «Є-Інжинірінг» було ліквідовано ухвалою господарського суду Київської області від 04 березня 2015 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26 травня 2015 року.

Отже, до моменту набрання законної сили судового рішення про ліквідацію ТОВ «Є-Інжинірінг», тобто до 26 травня 2015 року, останнє мало належним чином здійснити своє зобов'язання за кредитним договором, виконання якого забезпечено договором іпотеки, укладеним між кредитором та ОСОБА_6, а кредитор станом на момент звернення до суду із даним позовом та ухвалення судом рішення мав передбачене умовами іпотечного договору право задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна, якому кореспондує відповідний обов'язок відповідача задовольнити відповідні вимоги у момент їх виникнення.

За змістом ст.. 8 ЦПК України суд, вирішуючи справу, застосовує законодавство, яке діє на час ухвалення відповідного судового рішення, а ТОВ «Є-Інжинірінг» було ліквідовано після ухвалення рішення суду першої інстанції, що не впливає на законність та обґрунтованість указаного рішення.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» стосовно припинення іпотеки у разі припинення основного зобов'язання, зокрема внаслідок ліквідації юридичної особи-боржника, не може застосовуватись до правовідносин, у яких передбачений умовами іпотечного договору обов'язок іпотекодавця задовольнити відповідні вимоги іпотекодержателя за рахунок заставного майна виник до ліквідації боржника і цей обов'язок не був виконаний, у зв'язку із чим кредитор реалізував передбачену законом можливість отримати судовий захист свого порушеного права та звернувся до суду із відповідним позовом.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції, в порушення вимог ст. 10, 11, 60, 212-214, 303, 316 ЦПК України, на зазначене уваги не звернув, невірно визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема не перевірив тих обставин, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору і стали підставою для звернення позивача до суду із відповідним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що внаслідок неналежного виконання ТОВ «Є-Інжинірінг» своїх кредитних зобов'язань станом на 31 січня 2014 року утворилась кредитна заборгованість на суму 34 688 190 грн 47 коп., що призвело до порушення прав кредитора та згідно із положеннями спірного іпотечного договору та вимог Закону України «Про іпотеку» станом на момент утворення спірної заборгованості давало право ПАТ «Марфін Банк» задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення указаної заборгованості.

При визначенні способу звернення стягнення на предмет іпотекишляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах судом першої інстанції правильно зазначено, що початкову ціну предмета іпотеки необхідно визначати відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку», що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у справі № 6-1205цс15 від 23 грудня 2015 року, яка згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у зв'язку із чим рішення суду першої інстанції відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, то рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення районного суду - залишенню в силі.

Керуючись ст.ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2015 року скасувати, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 вересня 2014 рокузалишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик