АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договір іпотеки на квартиру АДРЕСА_1, укладений 26.09.2013 між сторонами по справі.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.10.2015 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на неповне дослідження судом всіх обставин у справі. В обґрунтування своїх доводів вказує, що вищевказаний правочин було укладено під впливом тяжкої обставини - стан здоров'я позивача і на невигідних умовах - значно знижена сума майна, яке передається в іпотеку.

Сторони в судове засідання не прибули хоча належним чином були повідомленні про час те місце слухання справи. Представник позивача подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з його хворобою, але не підтвердив вказані обставини будь якими доказами, в зв'язку з чим суд, відмовив у задоволенні даного клопотання. На підставі викладено та враховуючі вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу у їх відсутності..

Справа № 753/10040/15
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2285/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Домарєв О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 26.09.2013 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 399 650 грн. В забезпечення вказаного договору сторони уклали договір іпотеки від 26.09.2013, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Вартість останньої визначена сторонам у 519545 грн. (а. с. 3-5). Позивач вважає спірний договір таким, що укладений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки був вимушений укласти вказаний договір позики з відповідачем, у зв'язку з необхідністю лікування. Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії від 03.03.2015 вбачається, що у 1994 році позивач отримав ЗЧМ травму голови зі струсом головного мозку, яка в подальшому привела до розвитку ряду захворювань (а. с. 6). Згідно копії витягу з медичної картки позивач у 2012 році проходив стаціонарне обстеження та лікування хвороби, якою, з його слів, захворів у 1986 (а. с. 11). 23.04.2015 ОСОБА_2 отримав посвідчення, відповідно до якого є інвалідом 2 групи (а. с. 19).

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок про те, що договір іпотеки може бути визнаний судом недійсним за умов встановлених законодавством доведених позивачем.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним на підставі ч. 1 ст. 233 ЦК України

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Аналіз законодавства яке регулює спірні правовідносини дає можливість зробити висновок про те, що при розгляді справ зазначеної категорії потрібно враховувати такі фактори, як майновий і психічний стан осіб та їх близьких напередодні й на момент вчинення правочину; співмірність наданих послуг із вартістю переданого за правочином майна; наявність іншого житла або іншого місця помешкання в разі відчуження житла, а також враховувати їх вплив на формування волевиявлення сторін.

При цьому законодавець під тяжкими обставини розуміє не будь-яке несприятливе матеріальне, соціальне чи інше становище, а його крайні форми прояву. Наприклад, важку хворобу особи чи її близьких, смерть годувальника, крайня нужденність її сім'ї, загроза втратити заставлене житло чи банкрутства, надзвичайно низька винагорода за виконану роботу або надану послугу, порівняно з вартістю відчужуваної речі, та інші обставини, для усунення чи пом'якшення яких необхідно терміново укласти цей правочин. Тяжка обставина є оцінювальною категорією і має визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Потерпілий, який оскаржує правочин, повинен довести, що за відсутності тяжких обставин він взагалі або на зазначених умовах не уклав би правочин. Визнання правочину недійсним не може пов'язуватись з тим, чи усвідомлювала сторона користь, яку матиме від нього.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. Тобто в таких випадках немає обману або помилки. При цьому невигідною умовою може бути низька плата за реалізацію коштовного майна, а тяжкою обставиною - купівля ліків, виплата боргів, витрати на лікування (як самої особи, котра вчиняє правочин, так і її близьких).

Враховуючі, що при розгляді справи в суді першої інстанції позивач не довів обставин які могли би надати підстави суду визнати вказаний договір таким, що вчинений особою під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог привільними,

Посилання відповідача на отриману у 1994 році травму голови зі струсом головного мозку, яка в подальшому привела до розвитку ряду захворювань висновків суду не спростовує, оскільки відповідач не довів необхідність отримання саме такої суми на його лікування в 2013 році (укладання договору позики) з приводу зазначених обставин.

Також необґрунтованими на думку колегії суддів є посилання в апеляційній скарзі на відмінність вартість іпотечної квартири та суму позики, як вкрай невигідні умови укладання спірного договору, оскільки такі обставини також не були доведені при розгляді справи в суді першої інстанції.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку.

За наведених обставин, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції, а тому не заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновок суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

О.І.Шкоріна