Справа № 462/6250/15 Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/5786/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Цяцяка Р.П.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 серпня 2016 року у справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, Львівська міська рада, про демонтаж самочинно встановлених огорож, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 серпня 2016 року позов задоволено.

Зобовязано ОСОБА_2 демонтувати цегляну огорожу довжиною 3 м., самочинно встановлену в подвірї будинку № 4 по вул. Сушка у м. Львові, та бетонну огорожу з вхідною брамою довжиною 6 м на фундаменті, самочинно встановлену на землях комунальної власності м. Львова зі сторони вул. Сушка.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову, оскільки розпорядження голови Залізничної районної адміністрації від 10.08.2012р. № 601 «Про демонтаж самочинно встановлених огорож по вул. Сушка, 4 у м. Львові» було скасовано постановою Залізничного районного суду м. Львова від 05 вересня 2013 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11.03.2015р. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Районним судом установлено, що ОСОБА_2 належить квартира № 2 у будинку № 4 на вул. Сушка у м. Львові (а.с.5). Вказану квартиру ОСОБА_2 набула у власність на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.03.2008 року, укладеного з ОСОБА_5, ОСОБА_6

Згідно постанови № 157 від 21.05.2012 року адміністративною комісією при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.38). Постановою встановлено, що ОСОБА_2 самочинно встановила цегляну огорожу розміром 2х3 м в подвірї будинку № 4 на вул. Сушка у м. Львові, яка розділяє подвіря на дві частини, що порушує п. 20.1.24 Правил благоустрою м. Львова. Судом також установлено факт встановлення бетонної огорожі з вхідною брамою довжиною 6 м на фундаменті на землях комунальної власності міста зі сторони вулиці Сушка.

Положенням про порядок влаштування огорож у м.Львові, затвердженим рішенням Львівської міської ради № 412 від 07.05.2004 року (яке було чинним на момент влаштування огорожі) передбачено, що проект огорожі погоджується з управлінням архітектури і містобудування у встановленому порядку (п.4.3). Дозвіл на влаштування огорожі надається рішенням виконкому одночасно з наданням дозволу на будівництво обєкта (п.5.2). У разі проведення реконструкції обєкта або необхідності проведення робіт по заміні існуючої чи встановленні нової огорожі дозвіл на проведення робіт надає районна адміністрація на підставі розпорядження районної адміністрації згідно з встановленим порядком (п.5.3).

Відповідачем не надано жодних дозвільних документів на встановлення огорожі.

Враховуючи наведене, районний суд прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для зобовязання відповідача демонтувати огорожу довжиною 3 м встановлену в подвір»ї будинку №4 по вул. Сушка у м. Львові та бетонну огорожу з вхідною брамою довжиною 6 м. на фундаменті на землях комунальної власності м. Львова зі сторони вулиці Сушка з огляду на те, що такі встановлені самовільно. При цьому суд вірно виходив з того, що придбання відповідачем квартири АДРЕСА_1 з уже встановленими самочинно огорожами не звільняє її від обовязку демонтувати огорожі, оскільки під час укладення договору купівлі-продажу вона була ознайомлена з технічною характеристикою будівлі та була обізнана з наявністю самочинного будівництва зазначених огорож. Скасування розпорядження голови Залізничної районної адміністрації від 10.08.2012 року № 601 «Про демонтаж самочинно встановлених огорож по вул. Сушка, 4 у м. Львові» постановою Залізничного районного суду м.Львова не може бути підставою для відмови у позові.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: