Справа № 646/9990/15-ц
Провадження 2/646/177/2016
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.16 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Салайчук С.М.,

за участі секретаря Сімоненко К.Ю.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум", третя особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області, про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ " Банк Форум " з позовом, в якому просив визнати порушеними права ОСОБА_1, як споживача фінансових послуг; визнати недійсним кредитний договір № 0267/07/12-Z від 15.08.2007 року, укладений між акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та ОСОБА_1; визнати недійсним договір іпотеки № 0267/07/12-Z (І) від 15.08.2007 року, укладений між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та ОСОБА_1, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 за №1759; зняти заборону на відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_1, і яке було передано в іпотеку Акціонерному комерційному банку «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», а саме чотирикімнатну квартиру, загальною площею: 69,2 кв.м., житловою площею: 46,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровану в реєстрі за № 1759.

В обґрунтування позову послався на те, що, 15.08.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № 0267/07/12-Z. Відповідно до п.1 банк надає позичальнику кредит для споживчих цілей у сумі 50 000,00 доларів США строком до 14 серпня 2017 року, за користування коштами встановлюється плата в розмірі 13 % річних.

У якості забезпечення виконання зобовязання позичальника за вказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки №0267/07/12 Z (І) від 15.08.2007 року мід Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_1. Предметом іпотеки згідно п.п.1.2 є нерухоме майно: чотирикімнатна квартира, загальною площею: 69,2 кв.м., житловою площею: 46,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2004 року.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязання позичальника за вказаним кредитним договором були укладені: договір поруки №0267/07/12-Z (П-1) від 15.08.2007 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_3 та договір поруки №0267/07/12-Z (П-2) від 15.08.2007 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_4.

Послався на те, що оспорюваний кредитний договір містить суперечливі та дискримінаційні по відношенню до позивача умови, оскільки при підписанні даного кредитного договору відповідач не надав ОСОБА_1 інформації, що передбачена п. 2 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» для того, щоб вплинути на здійснення позичальником - ОСОБА_1 вибору щодо отримання кредиту саме у відповідача, так як побачивши реальну процентну ставку та розмір абсолютного подорожчання кредиту, ОСОБА_1 міг відмовитись від отримання кредиту у відповідача, та звернутися до іншого банку.

Також зазначив, що кредитний договір не відповідає вимогам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою правління Національного банку України від 10.05.2007р. № 168.

Посилався на те, що його не було ознайомлено перед укладенням договору із усією необхідною інформацією, що стосується умов надання кредиту та його повернення. Зокрема, у зв'язку із ненаданням інформації щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту та графіку платежів, його було позбавлено можливості прийняття усвідомленого рішення про укладення цього договору з урахуванням власних фінансових можливостей, тощо. Отже, погоджуючись на умови кредитного договору, позивач не міг у повній мірі усвідомлювати зміст правовідносин, що ним зумовлені, а банк не намагався пояснити позичальнику їх можливі наслідки. Вважав підприємницьку практику відповідача нечесною та такою, що, що ввела позивача в оману. Зазначав, що надання кредиту в іноземній валюті також порушило його права як споживача.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, в ньому наведених, та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі.

Представник третьої особи надав письмові пояснення про підтримання позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 15.08.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0267/07/12-Z. Відповідно до п.1 банк надав позичальнику кредит для споживчих цілей у сумі 50 000,00 доларів США строком до 14 серпня 2017 року, за користування коштами встановлюється плата в розмірі 13 % річних.

У якості забезпечення виконання зобовязання позичальника за вказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки №0267/07/12 Z (І) від 15.08.2007 року між Акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_1. Предметом іпотеки згідно п.п.1.2 є нерухоме майно: чотирикімнатна квартира, загальною площею: 69,2 кв.м., житловою площею: 46,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2004 року.

Крім того, в забезпечення виконання зобовязання позичальника за вказаним кредитним договором були укладені: договір поруки №0267/07/12-Z (П-1) від 15.08.2007 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_3 та договір поруки №0267/07/12-Z (П-2) від 15.08.2007 року між АКБ «Форум» та ОСОБА_4.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Статтями 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк їх виконання.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, статтями 610, 611 ЦК України передбачено сплату неустойки як правовий наслідок порушення чи неналежного виконання зобов'язань, встановлених укладеним договором.

Відповідно до п.1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами позичальник сплачує банку проценти.

Відповідно до ст..10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З метою реалізації принципу змагальності судом неодноразово роз'яснювалось особам, які беруть участь у справі, положення ст..10 ЦПК України, їх права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Разом з тим, позивачем не було доведено, що він помилився щодо істотних умов укладеного договору чи уклав його внаслідок нечесної підприємницької діяльності відповідача. Судом встановлено, що ОСОБА_1 мав юридичне право укладати спірний договір та скористався ним.

Що стосується доводів позивача щодо надання кредиту в іноземній валюті, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» зазначені вище операції вважаються кредитним обслуговуванням позичальників.

Відповідно до статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», на здійснення валютних операції Національний банк України видає генеральні та індивідуальні ліцензії.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Пунктами "в" і "г" частини 4 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» передбачено, що індивідуальної ліцензії потребують, зокрема, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Виходячи з положень наведеної вище статті, обов'язковість одержань індивідуальної ліцензії на проведення валютної операції зумовлено лише у випадки перевищення встановлених законодавством меж термінів і сум таких кредитів, та у випадках використання іноземної валюти як засобу платежу або як застави. Оскільки чинним законодавством України не встановлені будь-які обмеження щодо граничних розмірів сум та термінів повернення кредитів в іноземній валюті, тому здійснення операцій по отриманню чи наданню кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Виходячи з положень коментованої статті, банківський кредит взагалі і в іноземній валюті зокрема, за своєю правовою природою не ототожнюється із договором купівлі-продажу, а іноземна валюта не є засобом платежу, а валютою виконання зобов'язання.

Так, відповідно до ч.1 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки мають право на: приймання вкладів (депозитів) від юридичних і фізичних осіб, відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів і банків-кореспондентів, у тому числі переказ грошових коштів з цих рахунків за допомогою платіжних інструментів та зарахування коштів на них; розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Таким, чином, суд прийшов до висновку, що здійснення банком кредитних операцій не потребує наявності індивідуальної ліцензії, а тому будь-яких порушень банком норм чинного законодавства судом не встановлено.

За положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

За положеннями частини пятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі Правила), банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обовязок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

Згідно з п. п. 1. укладеного кредитного договору банк надає позичальнику кредит для споживчих цілей у сумі 50 000,00 доларів США. Кредитні кошти надаються строком до 14.08.2017 року. за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13 % річних.

Згідно п.2.2.7 укладеного кредитного договору проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує самостійно в валюті кредиту на рахунок № 4496 в Харківській філії АКБ «Форум», МФО 350772, щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитними коштами, якщо цей день випадає на вихідні або святкові дні, проценти за користування кредитом позичальник сплачує у перший робочий банківський день після вихідних або святкових днів.

Відповідно до п. 2.3, позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 417, 00 доларів США на відкритий йому позичковий рахунок № 4496 в Харківській філії АКБ «Форум», МФО350772.

Із матеріалів справи вбачається, що вказаними пунктами укладеного договору були передбачені розмір процентної ставки, розмір сукупних послуг позичальника, порядок погашення кредиту, кількість платежів та їх періодичність (до 20 числа щомісяця), обсяги платежу (щомісяця ануїтет в розмірі 417,00 дол. США).

Таким чином, доводи позивача про те, що умови кредитного договору не містять загальної суми щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки ця сума визначається шляхом однієї арифметичної операції, а саме шляхом множення 417,00 дол. США (щомісячний ануїтетний платіж) на кількість місяців, що складають строк дії кредитного договору.

Таким чином, положення кредитного договору не можна вважати несправедливими, тому підстав для визнання спірних договорів недійсними немає.

Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, про типові відсоткові ставки, валютні знижки, тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобовязальні відносини, тому до спорів щодо виконання такого договору положення Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються.

Саме до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 11.11.2015 року (справа № 6-511цс15).

Висновок експерта, на який посилався представник позивача в судовому засіданні, відповідно до ст.66 ЦПК України є одним із доказів.

При цьому відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до висновку від 16.08.2016р., експертом розраховано реальну процентну ставку, абсолютне подорожчання кредиту та надана відповідь на питання, що не відносяться до його компетенції, оскільки є питаннями права. Разом з тим, укладаючи спірний договір, позивач за зустрічним позовом, ознайомився з його змістом та погодився на його укладання саме та тих умовах, що передбачені вказаним договором, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для визначення недійсним кредитного договору, то підстави для визнання недійсним договору іпотеки також відсутні.

Долю судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України.

На підставі ст.ст.11, 15, 22, 192, 203, 215, 509, 525, 526, 530, 533, 536, 610, 611, 625, 638, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212 -215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум", третя особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Харківській області, про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.М. Салайчук