Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Лесик Ю.С., Сидоренку П.М., Бабченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою: Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк», -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ПАТ «Дельта Банк», звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: в рахунок погашення заборгованості в сумі 391 105,85 гривень: сума заборгованості за кредитом - 374 706,17 гривень, сума заборгованості за відсотками - 16 399,68 гривень за кредитним договором № 58017 від 16 травня 2013 року звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_2, а саме: квартири за адресою АДРЕСА_1, належить іпотекодавцю на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 1524 Державного реєстру прав на нерухоме майно № 3501167 шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк»; визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1, належить іпотекодавцю на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 1524 Державного реєстру прав на нерухоме майно № 3501167; всі судові витрати по справі покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 58017, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 391 105, 85 гривень на строк з 16 травня 2013 року по 16 травня 2033 року. Банк свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 02 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Астра Банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за № 1539 від 02 грудня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінова Т.В.). Отже, відповідно до вищевказаного договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором кредиту іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки № б/н від 16 травня 2013 року передала у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою АДРЕСА_1, належить іпотекодавцю на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим № 1524, Державного реєстру прав на нерухоме майно № 3501167. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 28 липня 2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 391 105,85 гривень: сума заборгованості за кредитом - 374 706,17 гривень; сума заборгованості за відсотками - 16 399,68 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що відповідач має заборгованість за кредитним договором з 16 лютого 2015 року. Так, з 16 лютого 2015 року по 15 березня 2015 року заборгованість по тілу кредиту становила 213,38 гривень, по відсотках - відсутня; заборгованість з 16 березня 2015 року по 15 квітня 2015 року заборгованість по тілу кредиту становила 430,12 гривень, по відсотках - відсутня; заборгованість з 16 квітня 2015 року по 15 травня 2015 року заборгованість по тілу кредиту становить 650,27 гривень, по відсотках - відсутня; заборгованість з 16 травня 2015 року по 15 червня 2015 року заборгованість по тілу кредиту становить 1101,03 гривень, по відсотках - відсутня; заборгованість з 16 червня 2015 року по 15 липня 2015 року по тілу кредиту становить 1331,75 гривень, по відсотках - відсутня; заборгованість з 16 липня 2015 року по 15 серпня 2015 року по тілу кредиту становить 1566,10 гривень, по відсотках - відсутня. Вказана заборгованість розрахована по наростаючому підсумку та станом на 15 серпня 2015 року становила 1566,10 гривень. Станом на 28 березня 2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становила 650 гривень 27 копійок. При цьому йому на відомо, чому у листі-вимозі від 27 серпня 2015 року, сума заборгованості зазначена у розмірі 542 230 гривень 33 копійки. Іншого листа вимогу, тому числі щодо дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, попередження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідачу не направлялось.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, з підстав викладених у запереченні проти позовної заяви, долученого до матеріалів справи (а.с.161-163), просила відмовити у задоволенні позову. Пояснила суду, що будь-яких вимог про погашення якогось боргу або дострокового виконання зобов'язання вона не отримувала. Вона дійсно мала затримку щодо сплати кредиту, так як в той час у самого банку були проблеми та вона не могла потрапити до відділення банку. Проте, наразі вона здійснює всі сплати по кредиту, вчасно здійснює страхування предмету іпотеки, що свідчить про дотримання нею умов кредитного та іпотечного договору.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 58017, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у розмірі 379135 гривень зі строком користування кредитом з 16 травня 2013 року по 16 травня 2033 року зі сплатою за користування кредитором процентної винагороди щомісячно в розмірі 18,9 % річних (фіксовано) за користування кредитом, яка нараховується та сплачується у валюті кредиту, починаючи з дня надання кредиту до моменту повного погашення заборгованості за цим договором.

За вимог ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Так, в забезпечення виконання зобов'язань з боку позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором, 16 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого іпотекодавець (позичальник) передав іпотекодержателю в іпотеку в якості забезпечення виконання іпотекодавцем (позичальником) зобов'язань за кредитним договором належний йому на праві власності об'єкт нерухомості, а саме: квартиру номер 23, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

В подальшому, 02 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого продавець ПАТ «Астра Банк» погодився продати (відступити) права вимоги та передати їх покупцю ПАТ «Дельта Банк», а покупець погодився купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

Відповідно до додатку до Акту приймання-передачі прав вимоги (договір купівлі-продажу прав вимоги від 02 грудня 2013 року), до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором № 400100045 від 16 травня 2013 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 Цивільного кодексу України).

За загальним правилом, закріпленим в частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.

Згідно п. п. 1.2. - 1.4. Розділу 1 іпотечного договору, предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Дудко Ю.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 16 травня 2013 року, за реєстровим № 1524, зареєстрованого в Держаному реєстрі речових прав державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дудко Ю.А. 16 травня 2013 року, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 3501167. Згідно висновку про вартість майна, виконаного Українською універсальною біржею 16 квітня 2013 року, ринкова вартість майна, що є предметом цього договору, становить 583 286 гривень 00 копійок. Заставна вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін становить 583 286 гривень 00 копійок.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Згідно п. 2.12. Розділу 2 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право стягнення заборгованості за рахунок предмета іпотеки у випадках, встановлених Законом України «Про іпотеку» та/або неналежного виконання іпотекодавцем кредитного договору, якщо кредит не буде погашений у термін, визначений кредитним договором, не сплачені в термін проценти (або їх частина), штрафні санкції і витрати, пов'язані з його виконанням.

За вимог ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту № 58017 від 16 травня 2013 року, наданого представником позивача, станом на 15 серпня 2015 року сума заборгованості за кредитом по тілу кредиту становить 1566,10 гривень, що включає в себе заборгованість: з 16 лютого 2015 року по 15 березня 2015 року заборгованість по тілу кредиту становила 213,38 гривень, по відсотках - відсутня; заборгованість з 16 березня 2015 року по 15 квітня 2015 року заборгованість по тілу кредиту становила 430,12 гривень, по відсотках - відсутня; заборгованість з 16 квітня 2015 року по 15 травня 2015 року заборгованість по тілу кредиту становить 650,27 гривень, по відсотках - відсутня; заборгованість з 16 травня 2015 року по 15 червня 2015 року заборгованість по тілу кредиту становить 1101,03 гривень, по відсотках - відсутня; заборгованість з 16 червня 2015 року по 15 липня 2015 року по тілу кредиту становить 1331,75 гривень, по відсотках - відсутня; заборгованість з 16 липня 2015 року по 15 серпня 2015 року по тілу кредиту становить 1566,10 гривень, по відсотках - відсутня. Вказана заборгованість розрахована по наростаючому підсумку, що не заперечувалося стороною позивача в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача 27 серпня 2015 року було направлено лист-вимогу, в якій відповідачу було роз'яснено про наявність станом на 28 березня 2015 року простроченої (поточної) заборгованості у розмірі 542 230,33 гривень, враховуючи що АТ «Дельта Банк» вимагає сплатити дану заборгованість в тридцяти денний строк та повідомлено, що у разі невиконання цієї вимоги АТ «Дельта Банк» розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно (а.с.36, 82).

Таким чином, розмір заборгованості, викладений у листі-вимозі не відповідає фактичному наявному боргу позичальника, яка становила станом на 28 березня 2015 року - 650,27 гривень, в той час як лист-вимога передбачає наявність боргу станом на 28 березня 2015 року у розмірі 542 230,33 гривень.

Відповідно до п. п. 3.2.5. п. 3.2. Розділу 3 кредитного договору, у разі несплати позичальником чергового платежу або його частини, згідно з п.п. 2.5., 2.6. цього договору, протягом одного календарного місяця (більше 30 днів), або іншого істотного порушення цього договору, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів, сплати нарахованих процентів за користування ними, комісій та інших платежів, передбачених цим договором. В цьому випадку, позичальник зобов'язується протягом шістдесяти календарних днів з дня одержання відповідного повідомлення з вимогою від банку повернути отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування ним з урахуванням штрафних санкцій. У випадку невиконання позичальником в строк цього зобов'язання, наступний робочий день, що слідує за днем закінчення встановленого строку для добровільного виконання позичальником цього зобов'язання, вважається початком періоду примусового стягнення боргу в повному обсязі враховуючі штрафні санкції за весь період прострочки. В цьому випадку кредитор вправі розпочати процедуру примусового стягнення боргу, включаючи звернення до суду за стягненням на кошти та/або майно позичальника в порядку, передбаченому законодавством України.

Згідно п.п. 5.1., 5.2., 5.3. Розділу 5 іпотечного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, якщо на момент настання терміну виконання основного зобов'язання, воно не буде виконано повністю, у випадку порушення графіку погашення суми кредиту (частини кредиту) та/або у разі несплати процентів (частини процентів) відповідно до умов кредитного договору. При цьому іпотекодержатель має право звернути стягнення на весь предмет іпотеки, за своїм розсудом, та задовольнити за рахунок предмету іпотеки у повному обсязі усі вимоги, передбачені кредитним договором. У разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором та (або) за цим договором, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю, письмову вимогу про усунення порушення. В цій вимозі іпотекодаржателем зазначається: стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у строк, що не перевищує 30-ти робочих днів з моменту отримання вимоги та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодаржателя залишається без задоволення, іпотекодержатель має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. У випадку невиконання (неналежного виконання) іпотекодавцем (позичальник) умов кредитного договору або цього договору, іпотекодержатель має право реалізувати предмет іпотеки в порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку».

Як роз`яснено в п. 30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

В той же час, як вбачається з надісланої листа-вимоги від 27 серпня 2015 року, позивачем повідомлено позичальника про наявність заборгованості, яка не відповідає сумі заборгованості відповідно до наданих позивачем виписок по особовим рахункам та самому розрахунку заборгованості.

За вказаних обставин, лист-вимога від 27 серпня 2015 року не може бути прийнята судом як належний доказ наявної заборгованості відповідача, та відповідно виконання позивачем, як іпоткодержателем, вимог п.п. 5.1., 5.2., 5.3. Розділу 5 іпотечного договору,

Крім того, як встановлено судом, позичальником було здійснено сплату коштів за користування кредитом в період з березня 2015 року по липень 2015 року, що підтверджується відповідними квитанціями про сплату коштів в рахунок погашення заборгованості. Так, 20 березня 2015 року з боку позичальника було здійснено сплату коштів у розмірі 6 200,00 гривень в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується квитанцією № 46950691 (а.с.173). 17 липня 2015 року позичальником було сплачено 7 000,00 гривень, що підтверджується квитанцією № 52694955 (а.с.174). Також, позичальником вчасно здійснюються страхування забезпеченого іпотекою майна, що підтверджується договором № 15/398/МВА добровільного страхування майна та страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ від 17 червня 2015 року.

З огляду на викладене вбачається, що позивачем було порушено процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки не повідомлено позичальника про дійсну наявну заборгованість за кредитним договором, та не надано передбачений договором тридцяти денний термін для усунення таких порушень. Сама пособі лист-вимога від 27 серпня 2015 року, не є письмовою вимогою про усунення порушення, оскільки в останній позивач визначив усю суму заборгованості за кредитним договором яка б підлягала до дострокового стягнення у разі невиконання вимог про погашення наявної на момент надіслання вимоги заборгованості.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк».

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», відшкодування судовий витрат в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України не вбачається.

Керуючись ст. ст. 512, 514, 516, 546, 572, 575, 589-590, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 3, 5, 7, 12, 33, 35 Закону України «Про іпотеку», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 10, 14, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позві Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: