Справа № 209/7097/14-ц
Провадження № 2/209/50/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Кам'янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Замкової Я.В.,

за участі секретаря Шепель О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, треті особи: реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, ТОВ «Абонент ХХІ», Орган опіки та піклування адміністрації Дніпровського району, про визнання часток співвласників, вселення та визначення порядку користування житловим приміщанням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в уточненій редакції якої просила: визначити, що їй на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15; визначити, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15; усунути їй перешкоди у користуванні квартирою за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Др.Народів, 73 "Б" -15, виселивши із зазначеного житлового приміщення ОСОБА_4 та неповнолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та вселити її у вказане житлове приміщення та її неповнолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; визначити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15, наступним чином: виділити їй разом із малолітньою донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в користування одну ізольовану кімнату, житловою площею 19,0 кв.м., виділити ОСОБА_3 в користування одну ізольовану кімнату, площею 11,5 кв.м.; залишивши коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Також, просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 понесені нею судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що з 22 липня 2000 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3. До реєстрації шлюбу відповідач проживав в квартирі за адресою проспект Дружби Народів, буд. 73«б», кв. 15, яка належала матері відповідача ОСОБА_6 на праві особистої приватної власності. А після реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 до цієї квартири заселилася і вона, як дружина відповідача. Після народження їх доньки ОСОБА_2 вони стали проживати в зазначеній квартирі втрьох. В 2001 році між її батьками та матірю відповідача була досягнута домовленість щодо дарування останньою їм з чоловіком як молодому подружжю, в рівних частках, квартири по пр. Дружби Народів, буд. 73 «б», кв. 15. На підтвердження виконання цієї домовленості її батьки до укладення договору дарування сплатили ОСОБА_6 половину вартості зазначеної квартири. Після укладення договору дарування на її імя був відкритий особовий рахунок на квартиру, і вона з донькою були зареєстрована у зазначеній квартирі. За допомогою її батьків у квартирі по пр. Дружби Народів, буд. 73 «б», кв. 15 був виконаний ремонт, а в 2009 році також за рахунок коштів її батьків в квартирі було встановлено автономне опалення. 18 березня 2011 року за її позовом рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська шлюб між нею та ОСОБА_3 було розірвано. Після чого з вини ОСОБА_3 вона втратила можливість проживати в спірній квартирі та була вимушена тимчасово разом із донькою поселитися у своїх батьків, оскільки відповідач перешкоджав їй та доньці користуватися спірною квартирою.

На теперішній час відповідач продовжує перешкоджати їй в проживанні у спірній квартирі, відповідач встановив у квартирі нові вхідні броньовані двері, і мешкає з іншою дружиною ОСОБА_4 та її дитиною ОСОБА_5, які без її згоди, заселилася у спірне житлове приміщення. Тривале порушення її прав власника нерухомого майна та порушення їх з донькою права на проживання в спірній квартирі вимусило її звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала повністю, та пояснила, що з 2001 року перебували з відповідачем ОСОБА_3 в шлюбі, у них народилась донька. З відповідачем проживали та були зареєстровані разом з донькою в квартирі по пр. Дружби Народів, 73 «б» - 15. Її батьки допомогали їм робити ремонт в квартирі та встановили автономне опалювання. В 2011 році між нею та ОСОБА_3 стався конфлікт, чоловік підіймав на неї руки і їй прийшлося тікати з дитиною. В спільну квартиру вона приходила лише у відсутність ОСОБА_3 щоб забрати свої речі. В жовтні 2014 року вона виявила, що відповідач замінив двері та поміняв замки в спільній квартирі, бачила, що відповідач мешкає з іншою жінкою, яку відповідач представив як свою дружину, і повідомив, що остання буде проживати з ним в їх квартирі. Між нею та відповідачкою виник конфлікт в квартирі, була драка, вона викликала міліцію, але справа була закрита. В грудні 2014 року відповідач одружився зі своєю співмешканкою. В квартиру він її з донькою не пускав, бо він там живе зі своєю новою дружиною. Її звернення до міліції з цього приводу не надали результатів, їй там відповіли, що це цивільно-правові відносини. Відповідач ОСОБА_4 та її донька ОСОБА_5 проживають в її з відповідачем квартирі без реєстрації, оскільки вона писала в різні інстанції заперечуючи щодо реєстрації цих осіб. На даний час вона позбавлена можливості проживати в спільній з відповідачем квартирі з вищенаведених обставин. Просила суд позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала повністю, вважає дії відповідача щодо перешкоджання проживанню позивача з донькою в спільній квартирі такими, що порушують її права власності, просила суд позов задовольнити.

Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснили, що не чинили позивачу перешкод у проживанні в спірній квартирі, просили суд у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог у повному обсязі. Пояснив, що відповідач не перешкоджав позивачу у проживанні в квартирі. Вважає, що позивачем порушений строк звернення до суду. Позивач самовільно покинула квартиру. Заперечують проти виділення позивачу більшої кімнати в квартирі, оскільки будуть порушуватись права відповідача ОСОБА_3 Вказує, що відповідач ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_5 не проживають в спірній квартирі, зареєстровані за іншою адресою. Просив у задоволенні позову відмовити.

Треті особи в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, заперечень проти позову не мають.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності третіх осіб по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, відповідно до якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що сторони по справі знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 22.07.2000 рокупо 29.03.2011 року, що підтверджується рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18.03.2011 року по справі № 2-559/2011 (а.с. 17). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає з позивачем та знаходяться на її утриманні, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис № 364 від 03.07.2001 року (а.с. 13), та визнано сторонами у справі в судовому засіданні.

Судом встановлено, що в період шлюбу позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_3 01.06.2001 року на підставі договору дарування було набуто право приватної власності на квартиру за адресою: місто Дніпродзержинськ, пр. Дружби Народів, буд. 73 «б», кв. 15, на праві спільної сумісної власності, що підтверджується договором дарування від 01.06.2001 року укладеним між ОСОБА_6 з однієї сторони та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 з другої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 2084 (а.с. 14).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.12.2015 року у цивільній справі № 209/1294/15-ц (а.с. 155-157), відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_7, про визнання договору дарування недійсним.

В зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та їх неповнолітня донька ОСОБА_2, що підтверджується особистим рахунком на квартиру № 4510015 (а.с. 12), довідкою ТОВ "Інфо-Ком" від 27.10.2014 року (а.с. 18), довідкою ТОВ "Інфо-Ком" від 23.01.2016 року (а.с. 116).

Однак, крім зазначених осіб, в квартирі за адресою пр. Дружби Народів, буд. 73 «б» - 15 без реєстрації проживають дружина відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 та її неповнолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які постійно зареєстровані за іншою адресою, що підтверджується актом про проживання №02 від 02.02.2016 року (а.с. 122) та довідкою з АДП (а.с. 141). Крім цього, ОСОБА_1 згоди на вселення і проживання в квартирі відповідача ОСОБА_4 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_5 не давала, що підтверджується заявами позивача до житлово-експлуатаційних організацій ТОВ "Крона" і ТОВ "Абонент ХХІ" в період 2014-2015 років (а.с. 117-120).

Як встановлено судом, після розірвання шлюбу ОСОБА_1 і ОСОБА_3, між останніми виникли неприязливі стосунки, відбувались сварки та конфлікти, та до теперішнього часу між ними не вирішено питання щодо сумісного права користування і володіння спільною квартирою за адресою пр. Дружби Народів, буд. 73 «б» - 15, що підтверджується листом Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області № 21212 від 17.11.2014 року (а.с. 19), постановою про відмову у порушенні кримінальної справи від 14.07.2011 року (а.с. 20).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що мешкала в одному під'їзді з сім'єю ОСОБА_3 і ОСОБА_1 за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Др. Народів, 73 "б" - 6, спілкувалася з ними, дружили сім'ями. З позивачем перебуває у дружніх стосунках, з відповідачами не спілкується. З 2007 року вона переїхала на іншу квартиру. Бачила відповідача з його новою дружиною часто, оскільки відвідує своїх батьків за адресою пр. Др. Народів, 73 "б" - 6, часто бачила відповідачів там. Знає, що відповідач змінив замки в квартирі та не впускає в квартиру позивача з дитиною. Про дані обставини знає зі слів позивача та їх дитини.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що є матір'ю позивача ОСОБА_1 Неприязливих стосунків з відповідачем не має. Донька проживала з чоловіком 10 років, він бив її постійно, вживав алкогольні напої. Донька часто сварилися і мирилася з відповідачем, пробачала його. ОСОБА_3 не займався вихованням доньки і не цікавився нею. В квартирі за адресою пр. Др. Народів, 73 "б" - 15, вони з чоловіком робили ремонт, встановлювали автономне опалювання. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 не дає донці проживати в квартирі з дитиною, в 2014 році змінив двері та ключі. Донька зверталася до органів міліції, але безрезультатно. Одного разу в жовтні 2014 року ОСОБА_3 впустив їх з донькою в квартиру. Знає, що у відповідача є інша дружина, оскільки приходили з донькою до міліції, куди також приходила дружина ОСОБА_3 В жовтні 2014 року, коли відповідач впустив їх з донькою в квартиру, там була його нова дружина, яка вчинила з донькою сварку і бійку, внаслідок чого викликали міліцію. Відповідач не впускає ні її ні доньку в квартиру, постійно погрожує донці та не виконує свої батьківські обов'язки.

Таким чином, судом достовірно встановлено про наявність у позивача перешкод в проживанні та вільному користуванні квартирою, належної їй на праві спільної сумісної власності з відповідачем, які створюються відповідачами по справі, а тому доводи останніх про відсутність у позивача перешкод в користуванні квартирою, судом не прийняті, оскільки спростовуються вищезазначеними доказами у справі і поясненнями допитаних судом свідків.

Також, судом не прийняті доводи представника відповідача щодо порушення строків звернення позивача до суду за їх безпідставністю.

Згідно технічного паспорта, квартира за адресою пр. Др. Народів, 73 "б" - 15 складається із двох житлових кімнат, площею 19 кв.м., і 11.5 кв.м., кухні площею 8 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., вбиральні 1,6 кв.м., коридорів 3,0 кв.м. і 3,9 кв.м., та лоджії 4,1 кв.м. (а.с. 15-16).

Судом встановлено, що на теперішній час дійти згоди, щодо порядку користування квартирою за адресою пр. Др. Народів, 73 "б" - 15 сторони не можуть, поділити в натурі квартиру не можливо. Права позивача, як власника нерухомого майна порушуються відповідачем ОСОБА_3, С.С. і його дружиною ОСОБА_4, яка не має права на користування спірною квартирою але заселилася з донькою до квартири без згоди позивача ОСОБА_1, як співвласника, в квартирі не зареєстрована, і не є співвласником спірного житлового приміщення.

Суд вважає встановленим наявність фактів, якими частково обґрунтовуються позовні вимоги позивача, з таких мотивів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобовязує.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього прав чи обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має припущення щодо порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про здійснення певних дій для попередження такого порушення. Власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Згідно п.14 Постанови Пленуму ВСУ № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" від 22 грудня 1995 року, роз'яснити судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам

ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Суд вважає, що оскільки спірна квартира є спільною сумісною власністю, не підлягає поділу в натурі, не можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири, суду необхідно визначити частки сторін в спільному сумісному майні і встановити порядок користування їх житловим приміщеннями, оскільки про це заявлено позов, і це питання сторони вирішити в позасудовому порядку не можуть та не бажають.

При визначенні розміру часток спільного майна кожного співвласника, суд враховуючи відсутність домовленості між сторонами про розмір їх частки у спільній власності, виходячи з принципу рівності часток, вважає можливим визначити за сторонами по 1/2 частці за кожним у спільній квартирі за адресою пр. Др. Народів, 73 "б" - 15.

У зв'язку з тим, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов'язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками.

Суд погоджується з доводами позивача щодо необхідності її вселення з дитиною до спільної квартири і встановлення порядку користування квартирою з співвласником ОСОБА_3, який безпідставно однособово користується спірним житлом з іншою сім'єю.

Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України від 12 квітня 1985 року № 2 розяснив, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати: чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема, чи була письмова згода на це всіх членів сімї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлено угодою між цими особами, наймачем і членами сімї певний порядок користування жилим приміщенням.

Як встановлено судом, проживання відповідача ОСОБА_4 з її неповнолітньою донькою ОСОБА_5 в квартирі ОСОБА_3 і ОСОБА_1, за відсутості згоди на це співвласниці ОСОБА_1, порушують права позивача як співвласника.

Враховуючи, що ОСОБА_4 і неповнолітня ОСОБА_5 вселилися до спірного житла без дотримання порядку вселення, без письмової згоди співвласника ОСОБА_1, мають інше місце реєстрації, і спірне житлове приміщення не є їх постійним місцем проживання, та вони не зверталася до суду із позовом про вселення, або визначення порядку користування спірною квартирою як члени сім'ї співвласника, позовні вимоги позивача про їх виселення зі спірної квартири за адресою пр. Др. Народів, 73 "б" - 15, підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про встановлення порядку користування спірною квартирою її неповнолітньою донькою, то враховуючи вимоги ст. 156 ч.2 ЖК України, згідно яких на вселення до батьків неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно, суд вважає, що згоди іншого співвласника на це не потрібно і вимоги в цій частині позивача є законними та обґрунтованими.

Враховуючи, що після розірвання шлюбу, неповнолітня донька позивача і відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 проживає з позивачем та знаходяться на її повному утриманні, суд діючи на захист інтересів дитини при визначенні порядку користування квартирою її батьків ОСОБА_1 і ОСОБА_3, вважає можливим відступ від засад рівності житлової площі квартири між співвласниками при проживанні, на користь позивача з дитиною.

Зважаючи на рівність часток квартири, що перебуває у власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1, суд вважає, що запропонований позивачем в позові порядок користування не порушить прав користування власністю відповідача ОСОБА_3, оскільки позивач зі спільною з відповідачем ОСОБА_3 донькою займуть бульшу кімнату площею 19 кв.м., а ОСОБА_3 залишиться менша кімната площею 11,5 кв.м., що визначить лише порядок користування квартирою між співвласниками без зменшення розміру частки кожного із них.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами по справі суд на підставі ст. 88 ЦПК України вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача сплаченого нею судового збору, в той же час, в частині стягнення витрат на правову допомогу суд вважає необхідним відмовити позивачу за відсутності належного розрахунково-касового документу встановленої законом форми на підтвердження розміру понесених нею витрат.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 317, 319, 321, 322, 355, 358, 368, 369, 372, 386, 391 СК України, ст.ст. 3, 10, 61, 88, 158, 212- 215, 367 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, що діє у власних інтересах та інтересах неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, треті особи: реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, ТОВ «Абонент ХХІ», Орган опіки та піклування адміністрації Дніпровського району, про визнання часток співвласників, вселення та визначення порядку користування житловим приміщанням - задовольнити частково.

Визначити, що ОСОБА_1, на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15.

Визначити, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою за адресою: м. Дніпродзержинськ, пр. Др.Народів, 73 "Б" -15, виселивши із зазначеного житлового приміщення ОСОБА_4 та неповнолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та вселити у вказане житлове приміщення ОСОБА_1 та її неповнолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визначити порядок користування квартирою, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпродзержинськ, проспект Дружби Народів, будинок 73 «б», квартира 15, наступним чином: виділити ОСОБА_1 разом із малолітньою донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в користування одну ізольовану кімнату, житловою площею 19,0 кв.м., виділити ОСОБА_3 в користування одну ізольовану кімнату, площею 11,5 кв.м.; залишивши коридор, кухню, ванну кімнату та вбиральню у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 «б», квартира 15, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 «б», квартира 15, сплачений позивачем судовий збір в сумі 819,16 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Я.В. Замкова