Справа № 153/1838/15-ц Провадження № 22-ц/772/814/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39 Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася в районний суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Посилалася на те, що проживаючи окремо від батька ОСОБА_5, який помер 06 лютого 2015 року, з обєктивних причин не могла впродовж встановленого законом шестимісячного строку подати заяву про прийняття спадщини.

Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із рішенням позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримала на умовах, викладених у ній.

Відповідач ОСОБА_3 подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги апеляційної скарги визнає і не заперечує проти її задоволення, так як обставини, викладені як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі відповідають дійсності.

Представники відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_6, ОСОБА_7 проти вимог апеляційної скарги заперечували, просять залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляції та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання про те, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобовязаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_5, який помер 06 лютого 2015 року, відкрилась спадщина.

Спадкоємцями першої черги за законом є дочка померлого: позивач ОСОБА_2, а також відповідачі син ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_4

Відповідачі в установлений законом шестимісячний строк подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини, що сторонами не заперечується.

Водночас позивач ОСОБА_2 в установлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не звернулась. Натомість вона 23 листопада 2015 року, тобто через 3 місяці і 15 днів після закінчення обчисленого відповідно до ст. 253-254 ЦК України шестимісячного строку звернулася до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання такої заяви.

В якості поважної причини пропуску строку в позовній заяві вона вказала те, що проживає з сім'єю в Київській області і про смерть батька її ніхто не повідомив. В судовому засіданні суду як першої, так і апеляційної інстанції посилалася також на те, що її син страждає на хронічне захворювання й потребує постійного догляду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_2 не надала суду безспірних доказів поважності причин пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті батька.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи, а висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи, внаслідок чого не було застосовано матеріальний закон, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Так, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною 3 статті 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз. 6 пункту 24 Постанови від 30.05.2008 року №3 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Верховний Суд України в Постанові від 04.11.2015 року №6-1486цс15висловив правову позицію, згідно відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом вищезазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Посилання позивача на те, що вона не знала про смерть батька, так як відповідачі по справі приховували від неї цю обставину дійсно не можуть бути поважною причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, так як він відраховується від моменту відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця, а не від дня, коли спадкоємець дізнався про те, що спадкодавець помер.

Проте поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які зокрема пов'язані із тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим повязана неможливість прибуття для прийняття спадщини тощо.

Поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що неповнолітня дитина позивачки ОСОБА_8, хворіє на ряд хронічних захворювань, які в листопаді 2014 року і травні 2015 року загострилися, що підтверджується документами, які додані до апеляційної скарги (а.с. 77-80), і які суд першої інстанції всупереч вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України не прийняв від позивачки, незважаючи на те, що вона посилалася на хворобу сина, як на одну з причин неможливості подати вчасно заяву.

Так, згідно з консультативним висновком лікаря гастроентеролога від 28.11.2014 року ОСОБА_8 рекомендовано дієтичне харчування, призначено медикаментозне лікування й повторний огляд через 2-3 місяці. В травні 2015 року в ході повторного обстеження йому підтверджено діагноз «хронічний холецистит», й констатовано потребу в додаткових дослідженнях діагнозу «рефлюкс-гастрит». Також в ОСОБА_8 діагностовано остеохондроз поперекового відділу хребта, ускладнений протрузіями дисків.

Отже колегія суддів вважає, що хронічні захворювання сина позивачки, який потребував постійної уваги й догляду матері, обєктивно перешкоджали їй подати в установлений законом строк заяву нотаріусу про прийняття спадщини, що є підставою для задоволення позову й визначення їй додаткового строку.

Неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права відповідно до п. 1, 3-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 21 січня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк один місяць з моменту набрання рішенням законної сили, для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, яка відкрилася після смерті її батька ОСОБА_5, який помер 06 лютого 2015 року в м. Ямпіль Вінницької області.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:/підпис/ ОСОБА_9
Судді: З оригіналом вірно: Суддя апеляційного суду /підпис/ ОСОБА_10 /підпис/ ОСОБА_11 ОСОБА_9