У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом квартирно-експлуатаційного відділу у м. Полтаві Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа служба у справах дітей Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також касаційною скаргою органу опіки та піклування Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:
У грудні 2012 року квартирно-експлуатаційний відділ у м. Полтаві Міністерства оборони України (далі КЕВ у м. Полтаві МОУ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа служба у справах дітей Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради, про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що у 2007 році на підставі дозволу командира військової частини НОМЕР_1 КЕВ у м. Полтаві, ОСОБА_1 , як військовослужбовцю, було надано тимчасове житло у кімнаті № НОМЕР_2 гуртожитку № 11 військового містечка № НОМЕР_3 Міністерства оборони України, в якому відповідачі були зареєстровані і де проживають по даний час. У 2013 році ОСОБА_1 звільнився з військової служби. У 2006 році під час проходження служби у Старицьківському гарнізоні А 1089, ОСОБА_1 отримав постійне житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яке було приватизовано на ім`я його дружини з дітьми.

Позивач вважає, що оскільки ОСОБА_1 вже надавалась квартира, як військовослужбовцю і він не перебуває на обліку військовослужбовців Збройних Сил України, які потребують поліпшення житлових умов, а також те, що на даний час гуртожиток реконструйовано та він має статус житлового будинку, відповідачі поселені у спірне приміщення без правових підстав, не мають ордеру на вселення, тому підлягають виселенню без надання іншого житла.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2015 року, позов задоволено. Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із житлового будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України, а саме: квартири АДРЕСА_2 , без надання іншого жилого приміщення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради просять скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідачі, відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР, підлягають виселенню із спірного жилого приміщення без надання їм іншого житла, оскільки зайняли його без належних правових підстав.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками судів, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі дозволу командира військової частини НОМЕР_1 у 2007 році ОСОБА_1 , як військовослужбовцю, на час проходження служби була виділена, кімната АДРЕСА_3 , у гуртожитку АДРЕСА_4 , де відповідачі зареєстровані з 19 жовтня 2007 року і проживають за вказаною адресою по даний час.

Із копії декларації про готовність об`єкта до експлуатації, затвердженої Інспекцією державного архітектурно будівельного контролю у Полтавській області від 27 червня 2012 року вбачається, що гуртожиток АДРЕСА_4 був реконструйований під 65-квартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.20).

Згідно витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності, щодо нерухомого державного майна, яке перебуває на балансі КЕВ у м. Полтава, будинок за адресою: АДРЕСА_5 на даний час є житловим будинком (а. с. 30).

Із довідки КЕВ у м. Полтава № 5126 від 16 грудня 2014 року вбачається, що ОСОБА_1 та члени його сім`ї тимчасово, на час проходження служби у Полтавському гарнізоні, проживали у кімнаті АДРЕСА_3 . На теперішній час, після реконструкції гуртожитку, кімната АДРЕСА_6 , який відноситься до відомчого житлового фонду МО України.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей).
Відповідно до статті 124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, зокрема, сім`ї військовослужбовців (стаття 125 ЖК України).
Пунктом 5.3 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства Оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року (далі Інструкція) передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення КЕВ (КЕЧ) району видає військовослужбовцю (працівнику) спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення. Під час вселення в надане жиле приміщення військовослужбовець (працівник) здає спеціальний ордер до КЕВ (КЕЧ) району або навчального закладу, у віданні (на балансі) якого перебуває цей гуртожиток.
Вирішуючи даний спір, суди прийшли до висновку, що відповідачі підлягають виселенню із спірного жилого приміщення без надання їм іншого житла, оскільки зайняли його без належних правових підстав, але суди дійшли такого висновку без належного з`ясування дійсних обставин справи, зокрема не врахували, що ОСОБА_1 був поселений у кімнату АДРЕСА_3 , у гуртожитку АДРЕСА_4 на підставі дозволу командира військової частини НОМЕР_1 у 2007 році, як військовослужбовець, на час проходження служби, де він і члени його сім`ї були зареєстровані з 19 жовтня 2007 року та проживають у цьому жилому приміщенні по даний час.
За вищевказаних обставин висновок судів про неправомірне зайняття кімнати у гуртожитку і відповідно неправомірне проживання відповідачів у ньому, не ґрунтується на матеріалах справи. Відсутність у відповідачів ордеру, як посилання на самовільне вселення їх у гуртожиток, не може бути підставою для виселення відповідачів, оскільки відповідно до п. 5.3 вищезгаданої Інструкції саме КЕЧ району видає військовослужбовцю спеціальний ордер на жилу площу в гуртожитку, який військовослужбовець після вселення здає до КЕЧ району, у віданні (на балансі) якого перебуває цей гуртожиток.
На підставі викладеного, суди повинні були виходити з положень ст. 132 ЖК Української РСР, якою передбачені підстави виселення з гуртожитку та, з урахуванням положень цієї статті вирішити питання щодо можливості вселення ОСОБА_1 та членів його сім`ї без надання іншого жилого приміщення.
Доводи позивача щодо надання вже однієї квартири ОСОБА_1 у 2006 році не є підставою для виселення, так як питання щодо надання житла не є предметом даного позову, а спірними правовідносинами є питання щодо виселення.
За таких обставин визнати ухвалені судові рішення законними і обґрунтованими не можна, тому вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також касаційну скаргу органу опіки та піклування Виконавчого комітету Октябрської районної у м. Полтаві ради задовольнити частково.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 травня 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук