Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №334/3086/15
Провадження №22ц/778/319/16 Головуючий у 1 інстанції: Колесник С.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Гончар М.С.,

суддів: Каракуші К.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції, друга Запорізька державна нотаріальна контора про скасування дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про скасування дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності.

В позові зазначав, що 09.02.1988 року померла їх з відповідачем мати - ОСОБА_5, після смерті якої залишилась спадщина яка складається з 1/2 частини будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трипільська буд. 34. Спадщину вони прийняли, відповідач, спадщину оформила, у 1995 році отримала свідоцтво про право на спадщину, а потім у 1997 році звернулась до суду з позовом про стягнення з нього суми компенсації за її частку у спадщині та визнання права власності за ОСОБА_4 на оформлену нею частку у спадщині після смерті матері.

Рішенням Ленінського районного суду від 29.05.1997 року позов ОСОБА_3 було задоволено, визнано право власності на 1/4 частину домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя вул. Трипільська, 34 за ОСОБА_4, зобов'язано його виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 1524 грн. Рішення було виконано сторонами, а 28.05.2013 року він зареєстрував на підставі зазначеного рішення суду право власності на 1/4 частину будинку, яка раніше належала відповідачу. Свою частку у спадщині після смерті матері він так і не оформив і не може оформити у теперішній час у нотаріальній конторі, оскільки відповідач після отримання нею компенсації на підставі судового рішення отримала дублікат свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що оригінал втрачено, і повторно зареєструвала на підставі отриманого дублікату право власності на одну і ту саму частку у спадщині, що була за її позовною заявою рішенням суду передана йому у власність. Оскільки у теперішній час реєстрація права власності здійснена повністю на 1/2 частину будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трипільська буд. 34, яка залишилась у якості спадщини після смерті матері сторін у справі, свою частку у спадщині він оформити у нотаріальній конторі не може і отримав від нотаріусу лише роз'яснення.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив скасувати дублікат свідоцтва про право власності на спадщину за законом, припинити право власності за ОСОБА_3 та скасувати державну реєстрацію права власності на 1/4 частину спірного житлового будинку за ОСОБА_3

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2015 року позов задоволено.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій погоджуючись із правильним вирішенням справи по суті, просить змінити оскаржуване рішення суду шляхом виключення з мотивувальної частини рішення зазначення про встановлення прийняття спадщини ОСОБА_4 внаслідок постійного мешкання із померлою 09.02.1988 року матірю ОСОБА_5, та зазначення про встановлення факту виконання ОСОБА_4 рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 1997 року по справі №2-143/97 шляхом оплати компенсації ОСОБА_3 1524 грн.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення сторін апеляційного провадження, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду про задоволення позову та припинення права відповідача ОСОБА_3 на 1/4 частину будинку 34 по вул.Трипільська у м.Запоріжжі, що належала ій на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 09.02.1988 року ОСОБА_5, скасування вказаного дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом та відповідної державної реєстрації, апелянтом не оскаржується, тому у відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України та розяснень п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» колегією суддів не перевіряється.

Відповідач ОСОБА_3, погоджуючись із резолютивною частиною, тобто із тим, що суд правильно вирішив спір, посилається на те, що суд в порушення приписів процесуального права, встановив обставини, які не стосуються предмету позову.

Проте такі доводи скарги є неприйнятими з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 09.02.1988 року померла мати позивача та відповідача - ОСОБА_5 Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трипільська буд. 34, яка розподілилась у рівних частках між сторонами у справі, як спадкоємцями за законом (дітьми померлої) які спадщину прийняли, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с.36-51).Після смерті матері, ОСОБА_3У спадщину оформила, отримавши 20.12.1995 року свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері. Позивач ОСОБА_4У спадщину прийняв, оскільки постійно мешкав із померлою матірю, але із заявою до нотаріальної контори не звертався, свідоцтва не отримував.

У 1997 році ОСОБА_3 звернулась до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом, у якому зазначила, що житлом вона забезпечена, тому просить виділити належну їй спадщину ОСОБА_4, визнавши за ним право власності на частину належної їй частки у спадщині і стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію за спадкове майно у розмірі 1524 грн. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29.05.1997 року визнано право власності на 1/4 частину домоволодіння за адресою: м. Запоріжжя вул. Трипільська, 34 за ОСОБА_4, зобовязано його виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 1524 грн. Рішення набрало законної сили 10.06.1997 року, (а.с. 48.) Судом встановлено, а сторонами не заперечувалось, що зазначене судове рішення сторонами виконано, ОСОБА_3 передала документи на належну їй частку у спадщині ОСОБА_4, а ОСОБА_4 шляхом відрахувань з пенсії, які здійснювались на підставі виконавчого листа, сплатив ОСОБА_3 1524 грн. та зареєстрував28.05.2013 року право власності на 1/4 частину зазначеного будинку на підставі рішення Ленінського районного суду від 29.05.1997 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, (а.с. 53). Відповідач ОСОБА_3, отримавши грошову компенсацію за належну їй частку у спадщині, в травні 2013 року звернулась до нотаріальної контори та отримала дублікат раніше виданого їй свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, а пізніше зареєструвала право власності на раніше їй належну 1/4 частину будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трипільська буд. 34 на підставі отриманого дублікату. Встановлено, що сторони у справі зареєстрували право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на одну і ту саму частку нерухомого майна 1/2 частину спадщини, що залишилась після смерті їх матері у вигляді 1/4 частини будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Трипільська буд. 34, яка належала на підставі свідоцтва про право на спадщину спочатку ОСОБА_3У, а потім за рішенням суду право власності було визнано за ОСОБА_4, а ОСОБА_3 отримала грошову компенсацію.

З матеріалів справи вбачається, що іншу 1/4 частину спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5, яку у відповідності до приписів ст.549 ЦК України (1963 року) прийняв позивач ОСОБА_4 проте не оформив.

Доводи скарги ОСОБА_3 про виключення з мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду встановлення обставини прийняття вказаної неоформленої частини спадщини ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 спростовуються матеріалами справи та є не логічним, оскільки як вбачається з матеріалів спадкової справи ОСОБА_3 звертаючись із заявою про прийняття спадщини після померлої матері зазначала про наявність іншого спадкоємця за законом ОСОБА_4, який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37). До того ж, ОСОБА_3 звертаючись до суду у 1997 році із позовом до ОСОБА_4 про поділ спадкового майна, посилалась на ст.562 ЦК України (1963 року), у відповідності до вимог якої поділ спадкового майна провадиться за згодою спадкоємців, що прийняли спадщину. Таким чином, ОСОБА_3 позиваючись до ОСОБА_4, як до спадкоємця, який прийняв спадщину, просила суд визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину спадщини, яку вона оформила за собою, зобовязавши сплатити ій компенсацію у розмірі 1524грн. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 травня 1997 року вказаний позов ОСОБА_3 був задоволений, рішення суду набуло чинності 10 червня 1997 року (а.с.48).

Отже, обставини прийняття 1/4 частини спадщини ОСОБА_4 визнавались ОСОБА_3 і тому її заперечення в апеляційній скарзі проти цих обставин спростовуються матеріалами справи.

Твердження ОСОБА_3 про необхідність виключення з мотивувальної частини оскаржуваного рішення суду обставин виконання рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 29 травня 1997 року також не можуть бути задоволені, оскільки судом першої інстанції досліджувались ці обставини і доводи скарги їх не спростовують. Саме на підставі виконання вказаного рішення суду позивач набув права власності на 1/4 частину спадщини, що належала ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті 09.02.1988 року ОСОБА_5 Отже, встановлення обставин виконання вказаного судового рішення є необхідною передумовою для судового захисту порушеного права ОСОБА_4, як титульного власника 1/4 частини спірного домоволодіння, що було предметом судового поділу у 1997 році між спадкоємцями, які прийняли спадщину, якими є ОСОБА_3 та ОСОБА_4

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону під час ухвалення рішення у цій справі, тому відсутні передбачені законом підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319ЦПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 листопада 2015 року по цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Дата документу Справа №