АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Музичко С.Г.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Національного заповідника «Софія Київська»

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного заповідника «Софія Київська», треті особи: генеральний директор Національного заповідника «Софія Київська» ОСОБА_2, Міністерство культури України - про визнання незаконним наказу,поновлення на роботі,стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Посилаючись на те, що 30.06.2015 року його незаконно було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП, йому не було запропоновано усіх наявних на час його звільнення посад та не переведено на обрану ним посаду водія транспортних засобів матеріально-технічного відділу за його заявою, просив визнати незаконним наказ про його звільнення, поновити його на посаді завідувача сектору прибиральних механізмів та автотранспорту відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення та стягнути з Національного заповідника «Софія Київська» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09.11.2015 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ Національного заповідника «Софія Київська» №129-к від 22.06.2015р. «Про звільнення ОСОБА_1»

Поновлено ОСОБА_1 з 30.06.2015р. на роботі на посаді завідувача сектору прибиральних механізмів та автотранспорту відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення Національного заповідника «Софія Київська».

Стягнуто з Національного заповідника «Софія Київська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.06.2015р. по 09.11.2015р. включно у розмірі 25 208,00грн. (274середньоденний заробіток *92 робочі дні: липень-23, серпень -20, вересень - 22, жовтень - 21, листопад -6) без вирахування податків і обов'язкових платежів.

Стягнуто з Національного заповідника «Софія Київська» на користь держави судовий збір 252,08грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді завідувача сектору прибиральних механізмів та автотранспорту відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення Національного заповідника «Софія Київська» та стягнення на його користь заробітної плати за один місяць у сумі 5 343, 03грн. підлягає негайному виконанню.

В апеляційній скарзі Національного заповідника «Софія Київська» ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Відповідач зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, судом зроблено помилкові висновку та надано невірну оцінку поданим доказам. Вказує, що суд безпідставно не урахував, що скорочення чисельності та штату працівників дійсно мало місце, що позивачеві було запропоновано усі наявні вільні посади й що посада яку він обрав передбачала наявність посвідчення тракториста про що позивач був повідомлений, але він його не надав, й що ці обставини позивач визнавав у судовому засіданні. Вважає, що звільнення позивача з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України відбулося із дотриманням вимог закону і підстав для його поновлення на роботі на вже неіснуючої посаді у суду не було.

В суді апеляційної інстанції представники Національного заповідника «Софія Київська» Гаврильченко О.П. та Бондаренко С.В. апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених в ній.

Представник Міністерства культури України Мнацканян С.А. просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу відхилити.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином. Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що при звільненні позивача з роботи за ст.40 п.1 КЗпП України відповідачем не було запропоновано позивачу іншої роботи, що є підставою для скасування наказу про його звільнення як незаконного, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів з такими висновками суду погодитися у повній мірі не може.

Згідно з п.1.ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до роз'яснень п.19 Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів " розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, проте що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі , організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне звільнення.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом сторони перебували у трудових відносинах. 01.08.2012р. ОСОБА_1 в порядку переведення з Комунального підприємства «Автотранспортне підприємство виконавчого органу Київської міської ради» був прийнятий в Національний заповідник «Софія Київська» на посаду завідувача сектору прибиральних механізмів та автотранспорту відділу матеріально-технічного та господарського забезпечення.

28.04.2015 року ОСОБА_1 був попереджений про наступне звільнення з роботи у зв'язку із внесенням змін до штатного розпису банку та скорочення чисельності штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таких вимог закону відповідачем дотримано

При попередженні позивача про наступне звільнення йому було запропоновано усі вакантні посади наявні у заповіднику (а.с.21,23-24) .

Позивач виявив бажання перейти на посаду водія транспортних засобів матеріально-технічного відділу та подав відповідну заяву про переведення його на вказану посаду з 01.05.2015 року (а.с.21,25).

Наказом № 69-к від 28.04.2015 року, на підставі поданої заяви, ОСОБА_1 був переведений на посаду водія транспортних засобів матеріально-технічного відділу з 01.05.2015 року (а.с. 27).

29.04.2015 року ОСОБА_1 подав заяву про відкликання попередньої заяви щодо переведення його на нову посаду саме з 01.05.2015 року і зазначив, що надає згоду на переведення на посаду водія транспортних засобів матеріально-технічного відділу з 29.06.2015 року (а.с.26).

У зв'язку з надходженням такої заяви позивача наказом № 87-к від 08.05.2015 року наказ про переведення ОСОБА_1 визнаний таким, що втратив чинність (а.с.28).

Відповідач стверджує, а позивач не заперечував, що він був попереджений про необхідність надати до заяви для переведення на посаду водія транспортних засобів матеріально-технічного відділу доказу щодо наявності в нього права на керування трактором, але такого документу він не має й тому не подавав.

30.06.2015 року позивача було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням посади згідно п.1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 129-к від 22.06.2015 року (а.с.61).

Та обставина, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці позивачем не заперечується.

Звертаючись із позовом ОСОБА_1 посилався на те, що при звільненні його з роботи, йому не було запропоновано наявні вакантні посади та безпідставно не переведено на посаду водія транспортних засобів матеріально-технічного відділу .

Разом із цим таки твердження позивача, зокрема, про те, що йому не було запропоновано усі наявні на час його звільнення посади, спростовується його власноручним записом під переліком вакантних посад про його бажання перейти на посаду водія транспортних засобів та його особистим підписом. Бажання перейти на інші посади позивач при цьому не висловив (а.с. 51-53).

Судом апеляційної інстанції перевірено наявність вакантних посад на час звільнення позивача та встановлено, що вакантними залишилися ті посади, що були запропоновані позивачу, але він бажання на зайняття будь якої з них не виявив та із заявою про переведення на іншу вакантну посаду не звертався.

Представники відповідача зазначають, що на виконання постанови КМУ від 01.03.2014 року № 65, яким затверджено заходи щодо раціонального та економного використання державних коштів,передбачених на утримання державних органів, у тому числі і підприємств установ, організацій, які фінансуються з державного бюджету, було скорочено усі витрати Національного заповідника, а отже відповідач вважав недоцільним наймати окремого працівника на керування належним останньому колісним трактором марки ТЗ-3510-02, ці обов'язки покладені на водія транспортних засобів.

Згідно п.п. 3.1. Положення про технічно-господарський відділ Національного заповідника «Софія Київська», затвердженого наказом Національного заповідника «Софія Київська» від 18.05.2015 року № 121 основними завданнями Відділу є, зокрема забезпечення та організація своєчасного прибирання приміщень та території Заповідника відповідно до санітарних норм і правил, очищення території Заповідника та прилеглих територій від опалого листя та снігу, а також інших твердих побутових відходів із одночасним застосуванням механічних транспортних засобів (тракторів та інших самохідних машин та механізмів) (п.п.3.1.3.), забезпечення та організація безпечного перевезення пасажирів та вантажів по території Заповідника та за її межами за допомогою рухомого складу Заповідника (автомобілів, тракторів, а також інших самохідних машин та механізмів) (п.п.3.1.4.), забезпечення паливно-мастильними матеріалами, своєчасного обслуговування правильного використання та зберігання рухомого складу Заповідника (автомобілі, трактори, а також інші самохідні машини та механізми) тощо (а.с.131-133).

Відповідно до п.п. 2.6., 2.9. Посадової інструкції водія автотранспортних засобів технічно-господарського відділу Національного заповідника «Софія Київська», затвердженої генеральним директором Національного заповідника «Софія Київська» ОСОБА_2 18.05.2015 року, на водія покладено наступні обов'язки, зокрема здійснювати своєчасне і якісне прибирання території від опалого листя та снігу, а також інших твердих побутових відходів за допомогою трактору, перевезення вантажів та пасажирів, утримання закріпленого за ним транспортного засобу в постійній технічній готовності; проводити щоденне технічне обслуговування закріпленого за ним транспортного засобу, утримувати трактор та автомобіль у належному стані тощо.

Згідно Розділу 6 вказаної Посадової інструкції визначено, що на посаду водія призначається особа, яка має повну або базову загальну середню освіту, професійно-технічну освіту відповідного напрямку підготовки та має посвідчення на право керування автотранспортними засобами відповідної категорії та механічним транспортними засобами (посвідчення тракториста-машиніста відповідної категорії).

Зазначивши, що дана посадова інструкція затверджена 18.05.2015 року, після написання позивачем заяви про переведення - 07.05.2015року й тому не могла бути відома йому, суд не перевірив положень попередньої посадової інструкції, що було усунуто судом апеляційної інстанції та встановлено, що суперечностей між ними не має.

Пунктом 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. № 1306, визначено, що водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Позивач має посвідчення водія, видане ДАІ МВС-УВС МРЭО Фастов 16.10.1996 року, яке надає йому право керування транспортними засобами категорії В та не надає права на керування трактором, що сторона позивача не заперечує.

Отже, оскільки позивач не міг виконувати обов'язки водія транспортних засобів за відсутності права на керування права трактором, а згоди на переведення його на іншу посаду не надав,у зв'язку з цим у відповідача були підстави для проведення звільнення позивача, оскільки посада, яку він займав, була скорочена.

При звільненні позивача з роботи йому було виплачено усі належні платежі, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами та не заперечувалося позивачем.

За викладених обставин колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, тому скасовує рішення суду першої інстанції та задовольняє апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314, 316, 317ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Національного заповідника «Софія Київська» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту: У задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного заповідника «Софія Київська», треті особи: генеральний директор Національного заповідника «Софія Київська» ОСОБА_2, Міністерство культури України - про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/22645/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1003/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.