У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Максимчук З.М.

секретар судового засідання: Вох В.С.

за участі: представників сторін ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 2 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, Державного підприємства "Сетам" Міністерства юстиції України про визнання недійсним протоколу щодо проведення прилюдних торгів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 2 лютого 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції (далі Відділ ДВС), Державного підприємства "Сетам" Міністерства юстиції України (далі ДП "Сетам") про визнання недійсним протоколу щодо проведення прилюдних торгів.

На рішення суду ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість в звязку з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про незастосування матеріального закону, який підлягав застосуванню, оскільки він не оскаржував дії державного виконавця, а відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України просив визнати прилюдні торги недійсними через те, що на момент проведення торгів експертна оцінка втратила чинність.

9 квітня 2015 року Приватним підприємством "Експерт-Рівне-Консалт" у межах процедури виконавчого провадження складено висновок про незалежну оцінку майна вартості автомобіля НОМЕР_1, який належав позивачу, та встановлено ринкову вартість автомобіля 369 870 гривень. 6-місячний термін з моменту підписання звіту про оцінку майна сплинув 9 жовтня 2015 року. 23 листопада 2015 року ДП "Сетам" проведено прилюдні торги з реалізації арештованого рухомого майна, а саме зазначеного автомобіля, тобто через 7 місяців 14 днів з моменту підписання звіту про оцінку майна.

Посилався на ч. 5 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" та п.п. 1, 2 розділу ІІ "Передача майна на реалізацію" Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, вважаючи, що звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше шести місяців. Після спливу 6-місячного строку обовязковою умовою призначення і проведення торгів є отримання нового звіту про оцінку майна.

Вважав, що судом не додержано норм ст.ст. 5, 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення.

Покликаючись на вимоги ст. ст. 3, 8, 13, 15, 21, 110, 119-120, 123, 295, 296, 301-302, 309 ЦПК України та роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення в цивільній справі", постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким визнати недійсним результат прилюдних електронних торгів від 23 листопада 2015 року в частині реалізації автомобіля ВМW-735, легковий В седан, д.н. НОМЕР_2, а саме визнати недійсним протокол щодо проведення прилюдних електронних торгів № 129681 від 23.11.2015 року.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу ДП "Сетам", вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оспорювані прилюдні торги з реалізації транспортного засобу відбулися з додержанням вимог закону, а тому підстав для задоволення позову і визнання протоколу щодо проведення прилюдних торгів не встановлено.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Відділу ДВС на примусовому виконанні перебуває судовий наказ №2-н-1605 про стягнення з позивача на користь Акціонерного комерційно-інвестиційного банку "Промислово-інвестиційний банк" 199 765, 78гривень боргу та судових витрат, який виданий 29 грудня 2008 року Рівненським міським судом.

22 жовтня 2013 року державним виконавцем описано автомобіль НОМЕР_3, чорного кольору, легковий седан, 2002 року випуску, номер шасі WBAGL41040DL87573, і його арештовано, про що складено відповідний акт (а.с. 119-121). Автомобіль належить на праві власності позивачу.

Відповідно до постанови державного виконавця субєктом оціночної діяльності Приватним підприємством "Експерт-Рівне-Консалт" 9 квітня 2015 року складено звіт №50324/1, яким визначено вартість автомобіля BMW-735, легковий седан, 2002 року випуску, д.н. НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_1, у 369 870 гривень (а.с. 96-118).

5 червня 2015 року державним виконавцем подано заяву на реалізацію арештованого майна, яку було повернуто Головним територіальним управлінням юстиції в Рівненській області в звязку з неможливістю передати ДП "Сетам". 24 червня 2015 року державним виконавцем подано повторну заяву на реалізацію арештованого майна.

12 жовтня 2015 року державним виконавцем складено акт уцінки (переоцінки) майна, з якого видно, що згідно з протоколом проведення електронних торгів №117279 від 28.09.2015 року прилюдні торги за реєстраційним лотом №96141 не відбулися. В звязку з цим проведено уцінку майна автомобіля BMW-735 до 203 428, 50 гривень (а.с. 93).

23 листопада 2015 року відбулися електронні (прилюдні) торги, за результатами яких переможцем визнано учасника №75, який придбав автомобіль BMW-735, легковий В-седан, за 252 251, 34 гривень, про що складено і підписано протокол №129681 (а.с. 5-5, зв.).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 62 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двохмісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уцінюється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна.

Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, що затверджений наказом Міністерства юстиції України 16 квітня 2014 року №656/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України того ж числа за №427/25204. Хоча наказ Міністерства юстиції України і втратив чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №2710/5 від 22.12.2015 року, однак на час виникнення спірних правовідносин він був чинний і регулював умови та порядок проведення прилюдних торгів.

Верховний Суду України у своїй постанові від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12 зробив правовий висновок щодо застосування норм права, який відповідно до абз. другого ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Так, реалізація майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів.

Складання за результатами проведення прилюдних торгів акта про їх проведення є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, правочином.

Оскільки відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, то така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (статті 203, 215 ЦК України).

Підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

Для дій державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, передбачено самостійний спосіб оскарження. Такі дії не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Правильними є і посилання суду на правову позицію Верховного Суду України, що дана в його постанові від 23 вересня 2014 року у справі №3-112гс14.

Там зазначено про те, що аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна.

Відповідно до викладених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (пункт 5.11 Інструкції). Правила ж проведення прилюдних торгів визначено Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, що затверджений наказом Міністерства юстиції України 16 квітня 2014 року №656/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України того ж числа за №427/25204. Зокрема, прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повно і правильно зясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, на застосування яких посилався позивач, застосуванню не підлягають, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

На а.с. 93 міститься акт уцінки (переоцінки) майна, складений державним виконавцем 12 жовтня 2015 року і затверджений того ж числа в.о. начальника Відділу ДВС.

Позивач вважає його у своїх доводах таким, що складений всупереч вимогам закону.

Норми ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" встановлюють порядок визначення вартості та оцінки майна боржника, а також строк дії звіту про оцінку майна.

Щодо висновків суду першої інстанції про вирішення питання про можливе порушення положень цієї статті та ст. 62 цього Закону в порядку процесуального оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця, то колегією суддів враховуються розяснення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що дані постановою від 07.02.2014 року №6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах".

Так, з абз. третього п. 24 цієї постанови пленуму вбачається, що вимоги сторони виконавчого провадження про неправомірність оцінки (переоцінки) арештованого майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним субєкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та субєктом оціночної діяльності.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення у частині тверджень суду про необґрунтованість вимог щодо порушень правил ст.ст. 58, 62 Закону України "Про виконавче провадження" на увагу не заслуговують.

Не можна погодитися як з необґрунтованими і з посиланнями ОСОБА_1 про недодержання вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України щодо недійсності правочину в звязку із втратою чинності експертної оцінки.

Так, зазначені правові позиції Верховного Суду України вказують про те, що підставою для визнання протоколу прилюдних торгів недійсним можуть бути порушення Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, що затверджений наказом Міністерства юстиції України 16 квітня 2014 року №656/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України того ж числа за №427/25204. Натомість жодних порушень зазначеного Тимчасового порядку позивач не навів, а судом їх не встановлено.

Не заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_1 про недодержання судом ст.ст. 3, 5, 8, 13, 15, 21, 110, 119-120, 123, 213, 295-296, 301-302, 309 ЦПК України та неврахування роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення в цивільній справі", виходячи з такого.

Згідно із ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Про існування фактів таких процесуально-правових порушень, що потягли би хибне вирішення цивільно-правового спору судом, позивач не зазначив, а апеляційним судом їх здобуто не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Рівненського міського суду від 2 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: