Справа № 758/8337/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про залишення без розгляду у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання відсутність правовідносин, визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання відсутність правовідносин, визнання договору поруки припиненим.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 заявив клопотання про залишення без розгляду позову на підставі п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, оскільки відповідно до п. 6.2 договору Сторони, керуючись ст. 5 Закону «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Раскової, 15.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо між сторонами укладено договір про передачу спору на вирішення до третейського суду і від відповідача надійшло до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами заперечення проти вирішення спору в суді.

Згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Дана правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 11 листопада 2015 року № 6-1716цс15, яка є обов'язковою згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України.

На підставі викладеного, суд вважає, що незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду вирішення спорів у тому числі споживачів послуг банку, в звязку з чим клопотання представника відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про третейський суд», ст. ст. 207, 210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 про залишення без розгляду позовної заяви відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяМ. О. Шаховніна