АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Ратнікової В.М., Соколової В.В.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Київська міська державна адміністрація в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація, комунальне підприємство «ЖЕО-103 Голосіївського району», комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», житловий кооператив «Темп-15» про визнання дій неправомірними, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні власністю, приведення місця загального користування у попередній стан, зобов'язання використання місця загального користування у багатоквартирному житловому будинку за цільовим призначенням, відшкодування моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Київська міська державна адміністрація в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація, комунальне підприємство «ЖЕО-103 Голосіївського району», комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», житловий кооператив «Темп-15» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 р. ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 треті особи: Київська міська державна адміністрація в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, Голосіївська районна у м. Києві державна адміністрація, КП «ЖЕО-103 Голосіївського району», КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», житловий кооператив «Темп-15» про визнання дій неправомірними, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні власністю, приведення місця загального користування у попередній стан, зобов'язання використання його за цільовим призначенням та відшкодування моральної шкоди.

Справа № 752/259/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6017/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Плахотнюк К.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.

Зазначала, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, поруч з належною їй на праві власності квартирою знаходиться квартира № 46, власником якої є ОСОБА_1

За відсутності будь-яких дозвільних документів відповідачка встановила в загальному коридорі перегородку, зайнявши у такий спосіб частину загального коридору, що знаходиться у спільному користуванні сторін. Крім того наявність незаконно збудованої перегородки доставляє їй певні незручності, оскільки двері перегородки щільно прилягають до вхідних дверей її квартири, що унеможливлює їх відкривання настільки щоб можна було занести до квартири меблі чи винести із квартири громіздкі речі, а наявність на відокремленій перегородкою частині коридору заставлених відповідачкою речей порушує правила протипожежної безпеки.

Неодноразові звернення до ОСОБА_1 про добровільний демонтаж перегородки позитивних результатів не дали, а тому вона спільно з чоловіком самостійно розібрала перегородку, залишивши її складові на коридорі біля дверей квартири відповідачки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 порушила її законні права та інтереси як власника житлового приміщення у багатоквартирному будинку, а також на положення ст.ст. 317, 319, 321, 376, 391 ЦК України, п.п. 1.4.1 - 1.4.6 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005 р., просила визнати неправомірними дії ОСОБА_1 щодо самочинної побудови в тамбурі загального користування між квартирами № 45 та № 46, що по АДРЕСА_1 дерев'яної перегородки та комори; зобов'язати ОСОБА_1 не чинити їй перешкод у здійсненні користування квартирою АДРЕСА_1; використовувати місце загального користування - коридор на шостому поверсі між квартирами № 45 та № 46 за його цільовим призначенням та привести його у первісний стан, а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., заподіяну неправомірними діями відповідачки.

У серпні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що здійснюючи демонтаж перегородки, яка відділяла квартиру №46 від квартири №45 та іншої частини приміщення загального користування на шостому поверсі будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_2 не мала жодних документів на підтвердження неправомірності чи протиправності встановлення перегородки, а тому її дії є неправомірними, що призвело до заподіяння їй глибоких душевних переживань та розладу здоров'я, що потребувало докладання додаткових фізичних та моральних зусиль для приведення її стану у звичайний стан.

Посилаючись на наведене, просила стягнути з ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.03.2016 р. позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано незаконним зведення перегородки у коридорі загального користування на шостому поверсі багатоквартирного будинку за адресою - АДРЕСА_1, яка відділяла квартиру № 46 від квартири № 45.

ЗобовЧязано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у здійсненні права користування квартирою АДРЕСА_1 шляхом забезпечення вільного доступу до вхідних дверей квартири та їх повного відчинення; використання місць загального користування - коридору на шостому поверсі між квартирами №45 та №46 по АДРЕСА_1 за його цільовим призначенням; привести коридор загального користування шостого поверху між квартирами №45 та №46 по АДРЕСА_1 у стан, що мав місце до встановлення демонтованої перегородки.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2, а також у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на неповне зЧясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Зазначав, що висновок суду про незаконність встановлення перегородки, що відділяла квартиру №46 від квартири №45 є необґрунтованим, оскільки не підтверджується належними та допустимими доказами, а ґрунтується лише на поясненнях позивачки та наданій нею копією викопіровки з поверхового плану на будівництво літера «А» по АДРЕСА_1, поверх 6, який викликає сумнів у його достовірності.

Натомість суд залишив поза увагою доводи ОСОБА_1 про те, що спірна перегородка в загальному коридорі була встановлена її батьками, коли вона була ще неповнолітньою, та безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит в якості свідків колишніх керівників ЖБК «Темп-15» на підтвердження пояснень ОСОБА_1 про те, що перегородка була встановлена зі згоди колишнього керівництва житлово-будівельного кооперативу та сусідів.

Оскільки ОСОБА_1 не здійснювала будь-яких дій по переобладнанню приміщення, суд безпідставно поклав на неї обов'язок по приведенню приміщення коридору у попередній стан та необґрунтовано застосував положення ч.2 ст.386 ЦК України щодо заборони не чинити ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права користування її квартирою шляхом забезпечення вільного доступу до вхідних дверей.

Також вказував на те, що суд першої інстанції неправильно встановив правовідносини, які склалися між ОСОБА_2і ОСОБА_1 та неправильно застосував норми матеріального права, які їх регулюють, зокрема не звернув увагу на те, що сторони як власники квартир, є співвласниками допоміжного приміщення - коридору, яким вони користуються спільно.

При цьому суд не звернув увагу на те, ОСОБА_2набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 з уже встановленою в загальному коридорі перегородкою та існуючим порядком користування цим допоміжним приміщенням, а тому вона мала б утримуватися від дій, які б порушували права інших співвласників, зокрема ОСОБА_1, яка не надавала згоди на самовільне знесення ОСОБА_2 перегородки в загальному коридорі.

Також вважав помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, оскільки надані медичні довідки підтверджують погіршення стану її здоров'я на фоні стресів у певні проміжки часу, саме після здійснення ОСОБА_2 самоправних дій та створення конфліктних ситуацій.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

ОСОБА_2 та її представник просили апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 15.05.2010 р. ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 є власником квартири № 46 в цьому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоповерховому житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, що обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

За змістом ч. 2 ст. 369 цього Кодексу розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Спірна перегородка у загальному коридорі, що відділяла квартиру №46 від квартири №45 була встановлена власниками квартири №46.

ОСОБА_1, як власник зазначеної квартири, стверджувала, що ця перегородка була встановлена її батьками за згодою керівництва ЖБК «Темп-15» та сусідів. Допустимих (документальних) доказів, які б підтверджували зазначені доводи вона не надала, а тому суд першої інстанції обгрунтовано відхилив клопотання представника ОСОБА_1 про допит у якості свідків колишніх керівників ЖБК «Темп-15».

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надала доказів наявності отриманого у передбаченому законом порядку дозволу на зведення перегородки.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд керувався тим, що надані нею докази не містять причинно-наслідковий зв'язку між погіршенням стану здоровЧя ОСОБА_1 та діями ОСОБА_2

Такі висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та вимогам закону.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, про те, що висновок суду щодо незаконності встановлення перегородки, що відділяла квартиру № 46 від квартири АДРЕСА_1 є необгрунтованим, оскільки грунтуються лише на поясненнях ОСОБА_2 та наданої нею копії викопіровки з поверхового плану на будівництво літера «А» по АДРЕСА_1, поверх 6, які на думку представника ОСОБА_1 не є неналежними та допустимими доказами, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З наданої ОСОБА_2 копії поверхневого плану на будівництво літер «А» по АДРЕСА_1, поверх 6, убачається, що при будівництві цього будинку не було передбачено встановлення перегородки у загальному коридорі між квартирами №45 та №46.

Відповідно до п. 1.4.1 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. №76 (надалі Правила) переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Пунктом 1.4.5 цих Правил передбачено, що для одержання дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, їх власник або уповноважений ним особа подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на переобладнання або перепланування. Уразі необхідності можуть подаватися такі документи як згода власників (співвласників) на переобладнання або перепланування приміщень.

ОСОБА_1 не надала доказів, які б підтверджували, що нею чи її батьками був отриманий в установленому законом порядку дозвіл на встановлення перегородки у загальному коридорі, що відділяла б квартиру №46 від квартири АДРЕСА_1.

Посилання її представника на те, що спірна перегородка була встановлена за погодженням із колишніми керівниками правлінням ЖБК «ТЕМП-15» і сусідами, за відсутності дозволу на переобладнання або перепланування жилих будинків, виданого органом місцевого самоврядування, судом першої інстанції правильно не були взяті до уваги. Як убачається з заяви голови правління ЖБК «Темп-15» ОСОБА_5, поданої до суду першої інстанції, він підтримує позовні вимоги ОСОБА_2 повністю.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки встановлена власниками квартири АДРЕСА_1 перегородка розташована в безпосередній близькості до дверей квартири належній на праві власності ОСОБА_2, що перешкоджає в користуванні її власністю, зокрема позбавляє можливості вільного відкривання дверей настільки що можна було б вільно їх відкривати та заносити до квартири меблі, чи виносити із квартири громіздкі речі, суд дійшов правильного висновку, що її вимоги є законними та обґрунтованими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 не довела, що спірна перегородка була встановлена ОСОБА_1 особисто, не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2, і не заперечувала, що перегородка, яка відділяла її квартиру від квартири позивачки була встановлена її батьками, а тому суд правильно зобов'язав її усунути перешкоди в користуванні квартирою ОСОБА_2

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На обґрунтування позовних вимог про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 посилалася на те, що протиправність дій ОСОБА_2 щодо самовільного знесення перегородки призвели до погіршення стану її здоровЧя.

Разом з тим, надані нею докази не містять висновків про причинно-наслідковий зв'язок розладів її здоров'я з діями ОСОБА_2 по демонтажу перегородки, а тому колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про недоведеність ОСОБА_1 позовних вимог в цій частині.

Аналізуючи наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 березня 2016 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: