АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5440/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2494/16Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.,

суддів: Мартєва С.Ю., Прядкіної О.Ю.,

за участю секретаря Маладики Л.В.,

за участю: апелянта ОСОБА_2,

представника апелянта ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» про зміну формулювання причин та дати звільнення, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом та просила визнати формулювання причин та дати її звільнення з ТОВ «Євростандарт-Автогаз» таким, що не відповідає чинному законодавству. Змінити формулювання причини та дати звільнення, зазначивши причину звільнення «за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України», дату звільнення «30.07.2015 року» та зобовязати ТОВ «Євростандарт-Автогаз» внести відповідні зміни до трудової книжки.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що з 01.12.2011 року вона працювала на посаді менеджера у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» на умовах трудового договору, однак, була звільнена 03.08.2015 року за п.2 ч.1 статті 41 КЗпП України, у звязку з втратою довір`я до неї.

13.07.2015 року через ТОВ «Нова Пошта», яке здійснює експрес поштові відправлення, на адресу ТОВ «Євростандарт-Автогаз» нею була направлена заява про надання невикористаної тарифної відпустки з 16 по 30 липня 2015 року (включно) з подальшим звільненням за власним бажанням, тобто за статтею 38 КЗпП України, яка отримана відповідачем. Вважає, що з урахуванням поданої нею заяви про надання відпустки та звільнення, ТОВ «Євростандарт-Автогаз» повинно було звільнити її з роботи з 30.07.2015 року за власним бажанням у відповідності до статті 38 КЗпП України. Проте, ТОВ «Євростандарт-Автогаз» її заяву у визначений законом спосіб не задовольнило, рішення про звільнення її з роботи з 30 липня 2015 року за власним бажанням, тобто за статтею 38 КЗпП України, не прийняло.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Євростандарт-Автогаз» про зміну формулювання причин та дати звільнення відмовлено за безпідставністю. Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вищевказаними рішеннями, їх в касаційному порядку оскаржила ОСОБА_2

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року ухвалу апеляційного суду скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду, суд касаційної інстанції вказав на відсутність у матеріалах справи доказів, які б свідчили про передачу ОСОБА_2, яка працювала менеджером, грошових коштів чи матеріальних цінностей під звіт.

Також, вказав, на те, що судом апеляційної інстанції не було належним чином перевірено тверджень позивача про те, що вона є одинокою матір`ю, оскільки із чоловіком розлучилась та на час звільнення одна виховувала малолітнього сина, тобто, підпадає під категорію жінок, які не можуть бути звільнені з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без обов`язкового працевлаштування.

Відповідно до норми ч. 3 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі наказу №03-К від 01.12.2011 року ТОВ «Євростандарт-Автогаз» ОСОБА_2 було призначено на посаду менеджера підприємства з 01 грудня 2011 року з випробувальним терміном два місяця, встановлено посадовий оклад згідно зі штатним розкладом.

Відповідно до наказу №20 від 19.06.2015 року директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» ОСОБА_5 було створено комісію щодо здійснення перевірки службової діяльності менеджера ОСОБА_2

Згідно з актом документальної перевірки реалізації скрапленого газу менеджером в кількості 40 тон відповідно ТТН на перевезення №В1399, №В1402 від 10.09.2014 року від 25.06.2015 року встановлено, що ОСОБА_2 станом на 31.05.2015 року було привласнено 572 000 грн. за вивезений скраплений газ з ГНС села Селещина 10.09.2014 року в кількості 40 тон, в результаті чого ТОВ «Євростандарт-Автогаз» недоотримано грошові кошти на вказану суму (а.с. 34).

Згідно наказу від 25.06.2015 року №279, менеджера ОСОБА_2 було відсторонено від роботи з 26.06.2015 року на термін проведення службової перевірки, із збереженням заробітної плати.

На підставі особистої заяви ОСОБА_2 від 25.06.2015 року за № 06-В їй було надано відпустку без збереження заробітної плати відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про відпустки» на 13 календарних днів з 26.06. по 09.07.2015 року.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 13.07.2015 року, останній було надано тарифну відпустку за період роботи з 03.11.2014 року по 03.11.2015 року на 14 календарних днів з 20.07. по 02.08.2015 року.

Відповідно до Протоколу зборів трудового колективу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» від 30.07.2015 року трудовим колективом було надано згоду директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» ОСОБА_5 на звільнення менеджера ОСОБА_2 відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України в звязку з втратою довіри до працівника.

Відповідно до наказу від 03.08.2015 року №10-К ОСОБА_2 було звільнено з 03 серпня 2015 року у звязку із втратою довіря до неї (п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з правомірності її звільнення на підставі п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України, у зв`язку із підтвердженням матеріалами справи привласнення ОСОБА_2 грошових коштів, що були отримані нею за скраплений газ, що належать відповідачеві, у кількості 40 тон на загальну суму 572 тис. грн.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, вважаючи його таким, що зроблений через неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та у зв`язку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Так, для розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т.ін.); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Як роз'яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт, виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, становить основний зміст трудових обов'язків позивача та виконання працівником указаних дій має відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з'ясувати: чи становить виконання операцій, що пов'язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей (аналогічна правова позиція, висловлена у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-104цс14).

Так, суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходили із наявності у матеріалах справи наступних доказів: договору про повну матеріальну відповідальність від 01 грудня 2011 року, що був укладений між ТОВ «Євростандарт-Автогаз» в особі директора ОСОБА_5, що діє на підставі Статуту, з одного боку, та громадянкою ОСОБА_2, підписки матеріально відповідальної особи, Додаток №1 до Договору про повну матеріальну відповідальність, згідно з якою, ОСОБА_2, працюючи з ТОВ «Євростандарт-Автогаз», дала підписку про те, що вона ознайомлена з правилами роботи і зобовязується у повному обсязі виконувати всі встановлені правила щодо прийому, збереження та видачі товарно-матеріальних цінностей та коштів, а також дотримуватись порядку та термінів подання звітності, посадової інструкції, акту від 25.06.2015 року документальної перевірки реалізації скрапленого газу менеджером в кількості 40 тон відповідно ТТН на перевезення №В1399, №В1402 від 10.09.2014 року, за яким встановлено, що ОСОБА_2 станом на 31.05.2015 року було привласнено 572 000 грн. за вивезений скраплений газ з ГНС села Селещина 10.09.2014 року в кількості 40 тон, в результаті чого ТОВ «Євростандарт-Автогаз» недоотримано грошові кошти на вказану суму.

Колегія суддів не погоджується із тим, що вищевказані докази є достатніми у розумінні ст.59 ЦПК України, на підтвердження того, що саме ці матеріальні цінності у вигляді 40 тон скрапленого газу, що оцінені на суму 572000 грн. були ввірені ОСОБА_2, яка працювала менеджером, під звіт, не надано таких доказів ввіряння їй грошових коштів у вказаній сумі, отриманих від реалізації скрапленого газу у вказаному об`ємі.

Не надано таких доказів відповідачем і до суду апеляційної інстанції. Долучені до матеріалів справи товарно-транспорті накладні та інші документи, не підтверджуються факту передачі саме ОСОБА_2 грошових коштів та матеріальних цінностей під звіт.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 26 червня 2016 року на адресу ТОВ «Євростандарт-Автогаз» було направлено заяву про звільнення з роботи за угодою сторін (п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України), проте вказана заява не була отримана роботодавцем.

Разом з тим, 17 та 24 липня 2015 року ОСОБА_2 через УДППЗ «Укрпошта» до ТОВ «Євростандарт-Автогаз» направлялись електронні повідомлення про необхідність отримання вищевказаної заяви про звільнення (квитанції №№ 25/1522, 26/1522, 27/1522 від 17 липня 2015 року та квитанції №№ 1/1526, 2/1526 від 24 липня 2015 року).

13 липня 2015 року засобами поштового зв`язку, а саме через ТОВ «Нова Пошта» на адресу ТОВ «Євростандарт-Автогаз» ОСОБА_2 було направлено заяву про надання невикористаної тарифної відпустки з 16 по 30 липня 2015 року (включно) з подальшим звільненням за власним бажанням, тобто за ст. 38 КЗпП України. Вказана заява була отримана відповідачем.

З огляду на вищевикладені обставини та висновок про незаконність звільнення ОСОБА_2 за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, колегія судів вважає вірними доводи останньої про необхідність зміни підстави її звільнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» з п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України «у зв`язку із втратою довір`я до неї» на ст. 38 КЗпП України «за власним бажанням».

Проте, колегія суддів вважає, що в трудовій книжці ОСОБА_2 вказано вірну дату її звільнення.

Так, відповідно до листка непрацездатності від 08 липня 2015 року ОСОБА_2 перебувала на лікарняному по 17 липня 2015 року включно, до роботи мала приступити 18 липня 2015 рок, що було вихідним днем - суботою. Тому, відпустка, надана позивачці, починаючи з 20 липня 2015 року по 02 серпня 2015 року, що є 14 календарних днів згідно заяви ОСОБА_2 Однак, 02 серпня 2015 року випадає на вихідний день неділю, тому днем звільнення є 03 серпня 2015 року перший робочий день.

Також колегія суддів дійшла до переконання про неправильність висновку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 не має статусу одинокої матері в порушення вимог ст. 184 КЗпП України.

Так, за положеннями ст. 184 КЗпП України звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Нормою ст. 10 Закону України «Про відпустки» визначено, що одинокими матерями є жінки, що виховують дитину без батька.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що до одиноких матерів належить жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама при наявності дитини віком до чотирнадцяти років.

Матеріалами справи підтверджується, що син позивачки - ОСОБА_6 народився 27 березня 2003 року, тобто, за час перебування ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 На час звільнення ОСОБА_2 з ТОВ «Євростандарт-Автогаз» її сину було повних 12 років.

У свідоцтві про народження ОСОБА_6 зроблено запис в графі «батько» - ОСОБА_7

Проте, шлюб між позивачкою та ОСОБА_7 був розірваний 18 червня 2007 року.

ОСОБА_6 вказала, що вона має статус одинокої матері, адже вона самостійно забезпечує та виховує свого сина.

На підтвердження протилежного, відповідачем жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, не надано.

Твердження відповідача про те, що ОСОБА_6 повинна була надати роботодавцю докази про те, що вона є одинокою матір`ю, є безпідставним та таким, адже таке повідомлення роботодавця не передбачено нормами чинного законодавства.

У письмових запереченнях ТОВ «Євростандарт-Автогаз», що подані до суду апеляційної інстанції 26.10.2016 року (вх. № 11689), відповідач стверджує, що на підприємстві не знали про те, що ОСОБА_2 виховує і утримує дитину сама. Крім того зазначено, що у власності ОСОБА_2 є елітне житло, магазин та коштовні автомобілі, що свідчить про те, що вона не потребувала додаткових соціальних пільг. Проте, такі доводи не можуть вважатись такими, що підтверджували б відсутність у особи статусу одинокої матері.

Відповідач вказує й на те, що йому достовірно відомо про те, що колишній чоловік позивачки приймає безпосередню участь у вихованні дитини, проте, жодними доказами такі доводи не підтвердженні, а тому, колегією суддів розцінюються як припущення, на яких не може ґрунтуватися доказування.

Адвокат ОСОБА_3, що представляв інтереси ОСОБА_2 у даному цивільному провадженні, надав до суду розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу станом на 29.08.2016 року у сумі 6000 грн.

Відповідно до норм ч.ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

З огляду на викладене, до стягнення з ТОВ «Євростандарт-Автогаз» на користь ОСОБА_2 підлягає 6000 гривень за надання їй юридичної допомоги адвокатом ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 06 листопада 2015 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_2 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» з п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України «у зв`язку із втратою довір`я до неї» на ст. 38 КЗпП України «за власним бажанням».

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» внести зміни до трудової книжки щодо підстави звільнення ОСОБА_2 з п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України «у зв`язку із втратою довір`я до неї» на ст. 38 КЗпП України «за власним бажанням».

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Євростандарт-Автогаз» на користь ОСОБА_2 6000 гривень за надання юридичної допомоги.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді: С.Ю. Мартєв

ОСОБА_8

З оригіналом згідно: ОСОБА_1