Справа № 457/130/16 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/5226/16 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк (ПАТ КБ) «ПриватБанк» на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 30 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача. Просив зобов'язати відповідача здійснити перерахунок його (позивача) заборгованості (в т.ч. відсотків, комісій та штрафних санкцій) по карті №5211 5374 0316 1172 за мінусом 17 228,84 грн., переведених з картки 41*64 31 жовтня 2014 року, та нарахованих від даної суми відсотків, комісій і штрафних санкцій. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 14 березня 2006 року між сторонами укладено договір приєднання, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав йому кредит у розмірі 5 400 грн. установленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення 31 березня 2009 року, що відповідає строку дії картки. Подана ним заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою і тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Останній платіж по даній карточці ним було здійснено у квітні 2007 року. Строк дії картки «Універсальна», яка видана на його (позивача) ім'я, закінчився 31 березня 2009 року. 17 грудня 2012 року сторони уклали договір приєднання, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надав йому кредит у розмірі 3500 грн. установленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Із Інтернет - сайту «Приват 24» він довідався, що 31 жовтня 2014 року о 17 годині працівниками ПАТ КБ «Приватбанк» здійснено переміщення коштів з карти 41*64 на карту 52*72 (дебетної частини) в сумі 17 228,84 грн., тобто суми заборгованості, щодо стягнення якої банк до цього звертався з позовом, який за заявою позивача залишено без розгляду. Крім зазначених карток у ПАТ КБ «Приватбанк» позивач має зарплатна карту. Посилаючись на п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначає, що якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Вважає зазначене списання коштів безпідставним (такими, що не ґрунтується на законі) з тих підстав, що строк давності вимоги повернення кредиту минув, а тому вирішив звернутись до суду з даним позовом, який просить задовольнити.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 30 березня 2016 року позов задоволено. Ухвалено зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_4 (в т.ч. відсотків, комісій та штрафних санкцій) по карті НОМЕР_1 за мінусом 17 228,84 грн. (переведених з картки 41*64, дата переводу 31.10.2014 року) і нарахованих від даної суми відсотків, комісій та штрафних санкцій. Стягнуто з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Рішення оскаржив ПАТ КБ «ПриватБанк». В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи. Вказує, що 14 березня 2006 року позивач отримав кредит в межах ліміту 5 400 грн. на платіжну карту зі сплатою 36% річних на суму заборгованості. Операції по картках позивача банк здійснив правомірно, оскільки позивач мав дві кредитні картки одного виду («Універсальна»), що не допускається. Дві картки було відкрито у зв'язку з тим, що у одній із заяв позивачем невірно вказаного його ідентифікаційний код. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 14 березня 2006 року сторони уклали договір, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 5 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Термін дії договору - до 31 березня 2009 року. Зазначений кредитний договір укладено в письмовій формі. Договір складається із заяви, пам'ятки клієнта, умов і правил надання банківських послуг, тарифів. Позивач висловив згоду про укладення кредитного договору саме в такій формі, про що свідчить його особистий підпис у заяві, яким підтверджено факт одержання інформації про умови договору, кредитування; та згоди щодо умов договору і надання послуг, що належить вважати підтвердженням виникненням договірних відносин між сторонами. Докази про те, що значений кредитний договір не було припинено, виконано або визнано недійсним відсутні, а тому вважати його таким, що не підлягає виконанню з боку позивача, немає жодної правової підстави. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє до моменту належного виконання сторонами обов'язків. Відповідно до п. 5.6 Правил користування платіжною карткою боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, зокрема, з карткового рахунку, грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань. При укладенні цього договору позивачем у заяві, яку він складав власноручно, зазначено невірно його ідентифікаційний номер (невірно зазначено одну цифру). За умовами цього договору позивачеві видано картку «Універсальна» № 122164.

17 грудня 2012 року сторони уклали договір, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 3 500 грн. із наступним збільшенням ліміту до 6 000 грн. Позивачеві повторно видано картку «Універсальна» з НОМЕР_1. У заяві на укладення другого договору позивач вірно зазначив свій індивідуальний податковий номер, який відмінний від вказаного в першому договорі. Позивач не заперечує, що ним укладено два договори з отриманням картки «Універсальна», які відносяться до договорів одного типу.

Відповідно до ст.ст. 1054,1056-1 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредити і сплатити проценти, визначені у договорі.

Кредитні договори від 14 березня 2006 року та від 17 грудня 2012 року укладені сторонами в письмовій формі. Позивач висловив згоду про укладення кредитного договору саме в такій формі, про що свідчить його особистий підпис у заяві, яким він підтвердив факт отримання ним інформації про умови кредитування.

31 жовтня 2014 року відповідач перевів залишок використаного кредитного ліміту в розмірі 17 228,84 грн. із карти НОМЕР_2 на карту НОМЕР_1, користувачем яких є позивач (одна особа). Переведення боргу з однієї карти «Універсальна» на іншу карту такого ж виду не є порушенням прав позивача як споживача послуг банку, оскільки банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих позивачем рахунків на погашення його кредитної заборгованості.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. З урахуванням вимог ст.ст. 6,627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ст. 639 ЦК). Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Кредитний договір укладається у письмовій формі, укладений з недодержаннями письмової форми кредитний договір є нікчемним (ст.1055 ЦК).

Статтями 525,526,629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватись належним чином. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.17 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 цього Кодексу.

Кредитний договір від 14 березня 2006 року не було припинено, виконано або визнано недійсним, а тому відсутні підстави вважати його таким, що не підлягає виконанню позивачем.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно з п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє до моменту належного виконання сторонами обов'язків. Відповідно до п. 5.6 Правил користування платіжною карткою боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку, зокрема, з картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

Є встановленим, що позивачем допущено заборгованість внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань.

Відповідач здійснив списання коштів з рахунку позивача на погашення заборгованості відповідно до вимог закону та умов договору, укладеного сторонами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, що позовні вимоги підлягають до задоволення відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», з чим погодитися не можна.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду під час ухвалення рішення об'єктивно вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та визначити якими доказами вони підтверджувалися.

На підставі аналізу наявних у справі доказів колегія суддів приходить до висновку, що списання коштів з однієї картки позивача на іншу у зв'язку з наявністю заборгованості проведено у відповідності до вимог закону та умов укладених сторонами договорів. Позичальником допущено заборгованість, яку погашено в межах дії карток одного виду («Універсальна»).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 30 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у зобов'язанні ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_4, у тому числі відсотків, комісії та нарахованих санкцій по карті НОМЕР_1 за мінусом 17 228,84 грн., переведених з картки 41*64, (дата переводу 31.10.2014 року) та нарахованих від даної суми відсотків, комісій і штрафних санкцій.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді