АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач-Чобіток А.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет заставного майна, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки заставного майна-автомобіля Toyota Land Cruiser 1999 року випуску,VIN НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1,який належав на праві власності ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва реєстрації транспортного засобу НОМЕР_3 обґрунтовував свої вимоги тим ,що 14.03.2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитно - заставний договір № КІОНАЕ 000054760 відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти у вигляді не поновлювальної лінії шляхом перерахування на поточний рахунок продавця 26813,93 доларів США , строком до 13.03.2013 року зі сплатою 10,56 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

29 грудня 2009 року ОСОБА_3 помер. Станом на дату його смерті за ним рахувалась заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 437,57 доларів США.

Відповідно до листа Сьомої Київської державної нотаріальної контори від 30.06.2010 року,яке отримано банком, з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2

Станом на дату смерті ОСОБА_3 його заборгованість перед банком за вказаним кредитним договором становить 19 437,54 доларів США.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив в рахунок погашення вказаної заборгованості вилучити у відповідача та передати банку предмет застави автомобіль Toyota Land Cruiser 1999 року випуску,VIN НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1,який належав на праві власності ОСОБА_2,комплект ключів,свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу,звернути стягнення на предмет застави,шляхом продажу вказаного автомобіля банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем,з наданням повноважень на отримання дублікату для подальшої його реалізації,а також надання банку всіх повноважень,необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.06.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Зазначає, що судом невірно застосовано строк позовної давності до вимог банку , оскільки банк вчасно пред»явив вимогу до спадкоємців померлого, направивши її до Сьомої Київської державної нотаріальної контори, про що отримав підтвердження в травні 2010 року.

Вислухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги , обставини справи , колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч 2, 3, 4, ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред»явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року з дня настання строку вимоги.Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Встановлено, що 14.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитно-заставний договір № КІОНАЕ 000054760, на підставі якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 26813,93 доларів США строком до 13.03.2013 року зі сплатою 10,56 % на рік за користування кредитом на суму залишку заборгованості.

В забезпечення виконання зобов»язань за вказаним договором, ОСОБА_3 надав в заставу автомобіль Toyota Land Cruiser 1999 року випуску,VIN НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 ,що належав йому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом реєстрації транспортного засобу НОМЕР_4 від 12.03. 2008 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що складено відповідний актовий запис № 853.

Згідно з розрахунком позивача, заборгованість ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором складає 19 437,54 доларів США.

Листом від 30.06.2010 року Сьома Київська державна нотаріальна контора повідомила ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що претензія останнього отримана. З заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_2. Видачі свідоцтва про право на спадщину не було.

З вимогою про звернення стягнення на предмет заставного майна, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до спадкоємця померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 - 22 січня 2016 року.

Зазначаючи про те, що право на звернення з позовом до суду у ПАТ КБ «ПриватБанк» могло бути реалізовано лише у межах позовної давності, відповідач ОСОБА_2, через свого представника просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення позивачем строків позовної давності на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд виходив з того, що позивач , позбавлений права вимоги до спадкоємців ОСОБА_3, оскільки банком не пред»явлено до останніх вимог у строки , встановлені ч. 2,3 ст. 1281 ЦК України. При цьому суд першої інстанції послався на Постанову Верховного Суду України № 6-33цс/15 від 08.04.2015 року, в якій висловлена правова позиція про те, що оскільки зі смертю боржника зобов»язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статтей 1281,1282 ЦК України щодо строків пред»явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Проте з таким рішенням суду колегія суддів погодитись не може, оскільки прийшовши до висновку про те, що позивачем пропущено строки пред»явлення вимоги до спадкоємця передбачені ст. 1281 ЦК України, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до відповідача з позовом не щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а з позовом про звернення стягнення на предмет застави, і в даному випадку правовідносини сторін регулюються ст. 593 ЦК України та Законом України «Про заставу».

Статтею 593 ЦК України та ст. 28 Закону України «Про заставу» передбачено , що застава припиняється:

з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання;

в разі загибелі заставленого майна;

в разі придбання заставодержателем права власності назаставлене майно;

в разі примусового продажу заставленого майна;

при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави;

в інших випадках припинення зобов'язань, установленихзаконом.

Тобто, такої підстави, як смерть заставодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» , застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених взаконі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет застави.

Строк, в межах якого заставодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет застави, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

Зазначеної правової позиції притримується Верховний Суд України у своїй Постанові за № 6-31цс/16 від 17.02.2016 року щодо вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке увійшло у спадщину.

Враховуючи, що іпотека є окремим видом застави, то вказана правова позиція , на думку колегії суддів, поширюється і на правовідносини, які виникли із договору застави.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 253 , ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи , то листом від 30.06.2010 року Сьома Київська державна нотаріальна контора повідомила ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3, звернулась ОСОБА_2 .

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України , є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, перебіг позовної давності для Заставодержателя для пред»явлення позову про звернення стягнення за заставне майно, розпочався від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права , тобто червень-липень 2010 року ( отримання позивачем листа з Сьомої Київської державної нотаріальної контори) .

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

За таких обставин, строк позовної давності для ПАТ КБ «ПриватБанк» з вимогою про звернення стягнення на предмет застави до спадкоємця, сплив у червні липні 2013 року, проте позов пред»ялено лише 22 січня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене та заяву відповідача про застосування позовної давності , суд апеляційної інстанції, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» з підстав пропуску строку позовної давності, а не з підстав закінчення строку пред»явлення вимоги до спадкоємця, визначеного ст. 1281 ЦК України .

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет заставного майна з інших підстав, ніж ті, що зазначив суд першої інстанції .

Керуючись ст.ст. 304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет заставного майна - відмовити .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -