Провадження № 2/522/723/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.

при секретарі Соболевій О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бі-майно», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, треті особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «БІ-МАЙНО», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса.

На обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що нотаріусом, який вчинив виконавчий напис (Відповідач 2), за спільною домовленістю з Відповідачем 1 було цілеспрямовано без додержання вимог Законів та підзаконних актів України позбавлено Позивача права власності на нерухоме майно, а самеАДРЕСА_1, що розташована у м. Одеса по вулиці Педагогічна в будинку № 27 (надалі іменована квартира).

В судовому засіданні позовні представники позивач та Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» просили провести судове засідання без фіксації судового процесу, представник позивача просив позов задовольнити, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.

Приватний нотаріус судове засідання на неодноразові виклики не зявилась, достовірно знала про дату та час розгляду справи, заперечень на позов не надіслала, причину неявки суду не повідомила, з заявою про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутності до суду не звернулася.

Треті особи в судове засідання на неодноразові виклики не зявились, були повідомлені про дату та час розгляду справи належним чином, причину неявки до суду не повідомили.

Суд, перевіривши справу, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні встановлено, що 17 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 710-7 ДОУ 1 Н від 17 серпня 2006 року, Договір про надання споживчого кредиту № 710-7 ДОУ 2 Н від 17 серпня 2006 року та за додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту № 175Д від 17 серпня 2006 року до Договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки № ЕІМ20Д638 від 17 серпня 2006 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору № було укладено іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за № 305. Накладено заборону відчуження предмету іпотеки за даним іпотечним договором, а саме: квартири № 23, що знаходиться у м. Одеса по вул. Педагогічна, будинок 27, та зареєстровано в реєстрі заборон за № 305.

У відповідно до договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та закону України «Про іпотеку».

Згідно з договором іпотеки позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: - передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; - отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

12 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 1 та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до умов якого права вимоги заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, проценти, комісію, штрафні санкції та інші можливі платежі) за кредитним договором відступлені ТОВ «Кей-Колект».

Відповідно до ст. 256 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до положень ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Положеннями статті 346 ЦК України встановлено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; тощо.

За правилами ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

17.06.2006 року за ТОВ «Кей-Колект» було зареєстровано право власності на квартиру № 23, що знаходиться у м. Одеса по вул. Педагогічна, будинок 27, на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в Іпотечному договорі від 17.08.2006 року, посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_5 Право власності за ТОВ «Кей-Колект» було зареєстровано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 10080719.

Таким чином, суд доходить висновку, що ТОВ «Кей-Колект» не порушено вимоги договору іпотеки в частині звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

19.06.2015 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бі-майно» було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 6859.

Разом з тим, вимоги і обґрунтування позовної заяви обґрунтовані твердженнями Позивача про незаконність реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», оскільки приватним нотаріусом ОСОБА_2 під час реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» було вчинено виконавчий напис нотаріуса.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Разом з тим, з поданих до суду документів, вбачається, що виконавчий напис нотаріуса приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 на іпотечному договорі від 17.08.2006 року, посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_5 та зареєстрованому в реєстрі за № 305, не вчинявся. Право власності за ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру було зареєстровано в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, суд вважає, що доводи Позивача про визнання виконавчого напису від 17.06.2015 року, вчиненого приватним нотаріусом ОСОБА_2 щодо квартири № 23, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Педагогічна, 27, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги Позивача про повернення стягненої за виконавчим написом нотаріуса квартири № 23, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Педагогічна, 27, Позивачу суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Після внесення до державного реєстру прав на нерухоме майно запису про право власності ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру 19 червня 2015 року між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бі-майно» укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого відповідач набув право власності на квартиру № 23, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Педагогічна, 27. Договір укладений в письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_3

Зі змісту вказаного договору вбачається, що спірна квартиру належить продавцю на підставі Іпотечного договору № 305, посвідченого 17.08.2006 року.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Під час розгляду справи судом встановлено, що належна позивачу на праві власності спірна квартира була зареєстрована за ТОВ «Кей-Колект» на підставі рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру. З моменту здійснення державної реєстрації прав ТОВ «Кей-Колект» міг володіти, користуватися та розпоряджатися спірною квартирою як власник.

За роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у листі від 01 квітня 2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України», згідно зі ст. 204 ЦК правочин вважається правомірним не лише у разі, якщо він не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Оскільки Позивачем у своєму позові не оскаржується ні реєстрація права власності на квартиру № 23, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Педагогічна, 27, за ТОВ «Кей-Колект», ні договір купівлі-продажу від 19 червня 2015 року, укладений між ТОВ «Кей-Колект» та ТОВ «Бі-майно», посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі, вимоги Позивача про повернення квартири № 23, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Педагогічна, 27, Позивачу не підлягають задоволенню.

За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові могли бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що позов підлягає задоволенню повністю.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та повернення майна позивачу, в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бі-майно», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

27.10.2016