АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Прокопчук Н.О., Стрижеуса А.М.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про стягнення заборгованості по заробітній платі, сум належних до виплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ДП «Інформаційний центр» МЮУ та з урахуванням зменшених позовних вимог просила стягнути з відповідача 19 170 грн. 26 коп., з яких: заробітна плата - 1 145 грн. 45 коп. за квітень 2014 року; винагорода за вислугу років - 114 грн. 55 коп.; компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі - 3 817 грн. 08 коп.; вихідна допомога у розмірі - 12 200 грн. 37 коп.; заборгованість із заробітної плати на 01.04.2014 - 1 892 грн. 81 коп. Просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2014 по день ухвалення рішення судом у справі, розрахований за формулою наведеною в позовній заяві (сума на день подання позовної заяви - 46 060 грн. 00 коп.).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2016 позовні вимоги задоволено. Стягнути з ДП «Інформаційний центр» МЮУ на користь ОСОБА_2 заборгованість із заробітної плати в розмірі 19 170 грн. 26 коп. та середній заробіток в сумі 60 900 грн. 00 коп., а всього стягнута сума 80 070 грн. 26 коп. Стягнуто з ДП «Інформаційний центр» МЮУ на користь держави судовий збір в сумі 800,70 грн.

Справа № 761/27316/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4578/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ДП «Інформаційний центр» МЮУ просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильним дослідженням та оцінкою доказів, висновки суду не відповідають обставинам справи та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що до даних правовідносин застосовується Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в якому законодавець чітко визначив дату початку тимчасової окупації АР Крим 20.02.2014, тому відповідач не повинен нести юридичну відповідальність, оскільки невиплата заробітної плати позивачу виникла внаслідок тимчасової окупації (обставин непереборної дії).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в судовому засіданні.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодись колегія суддів, враховуючи наступне.

Так, ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч.ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що 20.10.2003 ОСОБА_2 була прийнята на роботу до Кримської філії ДП «Інформаційний центр» МЮУ на посаду бухгалтера відповідно до наказу №192-К (а. с. 26, 28). Згідно з даними штатного розпису відповідача посадовий оклад позивача на посаді складав 2 800 грн. (а. с. 36). З березня 2014 року відповідачем було припинено фінансування Кримської філії, в тому числі припинено виплату заробітної плати працівникам. Доказів того, що позивач у спірний період виконувала роботу в інтересах саме ДП «Інформаційний центр» МЮУ не надано. Разом з тим розрахунок заборгованості в квітні 2014 року містить дані про те, що заборгованість по заробітній платі становить 1 145 грн. 45 коп. за квітень 2014 року; винагорода за вислугу років - 114 грн. 55 коп.; компенсація за невикористані дні відпустки у розмірі - 3 817 грн. 08 коп.; вихідна допомога у розмірі - 12 200 грн. 27 коп.; заборгованість із заробітної плати на 01.04.2014 року - 1 892 грн. 81 коп. Враховуючи вищевикладене, позивач звернулася до суду з відповідним позовом.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про заробітну плату» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Аналіз вищевказаних норм права дає можливість дійти до висновку про те, що при висуванні вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі позивач повинен довести, що він виконував роботу, яка була покладена на нього роботодавцем.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 даного Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 працювала в Кримській філії ДП «Інформаційний центр» МЮУ, яка здійснювала свою діяльність на території Автономної Республіки Крим(м. Сімферополь), яка з 20.02.2014 вважається тимчасово окупованою Російською Федерацією. Звільнення позивача відбулось 25.04.2014, тобто в період, який вже на законодавчому рівні визначено, як тимчасова окупація території України, зокрема Автономної Республіки Крим.

Доказів того, що в спірний період позивач виконувала роботу в інтересах Держави Україна в особі «Інформаційний центр» МЮУ позивачем не надано, як не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту невикористання позивачем днів відпустки.

Суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, в зв'язку з чим зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі в зв'язку з їх недоведеністю.

При цьому, приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до матеріалів справи відповідач, з метою вжиття заходів із захисту прав працівників Кримської філії, а також захисту законних прав на працю та забезпечення здійснення її оплати, ДП «Інформаційний центр» МЮУ працівникам Кримської філії було запропоноване їх працевлаштування на наявні вакантні посади на головному підприємстві або в інших регіональних філіях Підприємства відповідно до листа від 21.03.2014 № 01-11/1191) (а. с. 93). За результатами аналізу побажань працівників Кримської філії та наявних вакантних посад на Підприємстві та його філіях, листом Підприємства від 10.04.2014 № 01-11/1462, доведеним до відома працівників, зокрема ОСОБА_2, було запропоновано посаду бухгалтера на Одеській філії Підприємства, з окладом у розмірі 2 800 грн., що був аналогічним окладу за її посадою в Кримській філії (а. с. 95-96). Однак, Підприємство не отримало належної згоди. Відтак, у зв'язку із неможливістю Підприємства забезпечувати належне фінансування Кримської філії Держінформ'юсту, яка забезпечувала виконання статутних завдань Підприємства на території Автономної Республіки Крим, та здійснювати перерахування грошових коштів, було прийняте рішення про закриття вказаної філії. Відповідно до наказу Держінформ'юсту «Про закриття відокремленого підрозділу ДП «Інформаційний центр» МЮУ - Кримської філії ДП «Інформаційний центр» МЮУ» від 22.04.2014 № 164 усіх працівників Кримської філії з 25.04.2014 було переведено до Херсонської філії Держінформ'юсту (а. с. 97-98). Для забезпечення належного виконання вищезазначеного наказу, наказом Держінформ'юсту № 168 від 23.04.2014 до штатного розкладу Херсонської філії було внесено зміни та введено відповідні посади для переведення працівників Кримської філії відповідно до п. 2 ст. 33 КЗпП України (а. с. 102-103).Однак, передбачені наказом заходи не було виконано.За інформацією, отриманою від директора Херсонської філії Держінформ'юсту, жоден із працівників Кримської філії фактично не приступили до роботи в порядку переведення їх згідно п. 2 ст. 33 КЗпП України, у відповідності до п. 3 Наказу № 164 від 22.04.2014.

Відповідно до підпункту «в» пункту 12.10 статті 12 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» зазначено, що на тимчасово окупованій території України особа не несе юридичної відповідальності за невиплату або за затримку виплати заробітної плати працівникам, передбаченої законодавством України, якщо така невиплата (затримка) виникла внаслідок тимчасової окупації (обставин непереборної дії).

Враховуючи вищевикладене, відповідачем було вжито всіх можливих заходів із вирішення ситуації, в якій опинилися працівники Кримської філії, а зокрема позивач, в тому числі і в частині здійснення розрахунків.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав покладати на відповідача ДП «Інформаційний центр» МЮУ зазначеної в позові відповідальності.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що п 3ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та посадовими або службовими особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків.

За таких обставин, докази надані позивачем на підтвердження вимог своєї позовної заяви не можуть вважатися належними.

Судом апеляційної інстанції представнику позивача було запропоновано надати суду для огляду оригінал трудової книжки позивача, але цього зроблено не було, натомість представник надав суду ксерокопію вказаної трудової книжки, яка була завірена самим позивачем, що в свою чергу не може бути належним та допустимим доказом в розумінні вимог ЦПК України.

За наведених обставин, вимоги апеляційної скарги знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення або змінює його, у разі недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Керуючись ст.ст.303,304,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про стягнення заборгованості із заробітної плати, сум належних до виплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

А.М.Стрижеус