АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5661/2016 Головуючий в 1 інстанції -Панченко О.М.
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист особистих немайнових прав і відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист особистих немайнових прав і відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказувала, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 2006 року по 10.02.2014 року. Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_4, 2007 рокународження. Знаходячись в зареєстрованому шлюбі та після розлучення, відповідач вів себе дуже агресивно, застосовував при дитині до неї фізичне насильство, погрожував вбивством. Після розлучення він почав її переслідувати та втручатися у її особисте життя, в зв'язку з чим вона зверталася до правоохоронних органів за допомогою, проте всі її звернення були проігноровані. Вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, оскільки хоче захистити свої особисті немайнові права, які порушені протиправною поведінкою відповідача, що призвело до її моральних страждань і спричинення їй моральної шкоди, яка полягає у тому, що стосунки, які склалися у неї з колишнім чоловіком виникли незалежно від її волі, вона переживає емоційні стреси, боїться за власне життя та здоров'я. Крім того, відповідач принижує її честь та гідність, протиправно втручається в її особисте та сімейне життя. З урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд зобов'язати відповідача припинити незаконне втручання в її особисте та сімейне життя, зобов'язати відповідача припинити збирання будь-якої інформації, що стосується її особистого та сімейного життя, заборонити відповідачу у будь-якому місці наближатись до неї ближче ніж на 100 метрів, здійснювати дзвінки на мобільний та міський телефони, у будь-якому місці наближатись до майна, в тому числі її автомобіля, ближче ніж на 100 метрів, а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 20 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача припинити незаконне втручання в її особисте та сімейне життя та припинити збирання будь-якої інформації, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь.

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Згідно із положеннями статті 277 ЦК України і статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 3.08.2006р. по 10.02.2014 р. Від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_4, 2007 року народження.

Звертаючись з позовними вимогами в частині зобов'язання відповідача припинити збирання будь-якої інформації, що стосується особистого і сімейного життя позивачки, а також зобов'язання припинити незаконне втручання в особисте і сімейне життя ОСОБА_2, останньою не було зазначено, яким чином відповідач незаконно втручається в її особисте і сімейне життя, яку саме інформацію, що стосується її особистого життя, збирає та розповсюджує відповідач, не доведений факт поширення будь-якої інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб.

В справі також відсутні будь-які переконливі докази, які б підтверджували факт наявної негативної інформації щодо позивача та її розповсюдження відповідачем - доведення до будь-якої особи, або порушення особистих немайнових прав, що завдають шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача або перешкоджають їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Крім того, позивачем не було доведено фактів незаконного втручання відповідача в її особисте та сімейне життя.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачка в позовній заяві вказувала, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі відповідач поводив себе дуже агресивно, застосував при дитині до неї фізичне насильство, погрожував вбивством. Після розлучення почав її переслідувати та втручатися у її особисте життя, в зв'язку з чим вона зверталась до правоохоронних органів за допомогою, проте всі її звернення були проігноровані.

З матеріалів дільничних інспекторів Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області, копії яких наявні в матеріалах справи, вбачається, що між сторонами дійсно під час сумісного проживання виникали конфлікти, однак, в діях відповідача правоохоронні органи не вбачали складу будь-якого злочину, передбаченого КК України.

Що стосується позовних вимог в частині заборони відповідачу у будь-якому місці наближатись до позивача ближче, ніж на 100 метрів, здійснювати дзвінки на її мобільний та міський телефони, у будь-якому місці наближатись до майна, в тому числі її автомобіля, ближче, ніж на 100 метрів, то суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог і в цій частині, оскільки позивачкою не було надано суду доказів протиправної поведінки з боку відповідача відносно її майна або її транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що суду не доведено, що з вини відповідача в результаті його незаконного втручання в особисте життя ОСОБА_2 та збирання і розповсюдження будь-якої інформації стосовно неї, а також пошкодження її майна, позивачу завдано моральної шкоди.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, обґрунтовано відмовивши в задоволенні позову за недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на правильність постановленого рішення.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Судді: