Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 331/3467/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Номер провадження 22-ц/778/1205/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Запорізького відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Запорізького відділення Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк»), третя особа ОСОБА_4 про визнання договору поруки припиненим.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 09 жовтня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та третьою особою ОСОБА_4 укладено договір про надання невідновлюваної кредитної лінії №189М/06, на суму 730320,00 грн., з кінцевим терміном погашення до 07 жовтня 2011 року. Додатковою угодою № 2 до кредитного договору визначено інший кінцевий строк погашення кредиту - до 07 жовтня 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та нею, ОСОБА_3 укладено договір поруки № 189М/06/1п від 09 жовтня 2006 року.

Позивач вважає, що договором поруки не визначено строк його дії, так як не зазначена кінцева дата його дії число,місяць, рік.

Таким чином, відповідно до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України, п. 14.4 договору поруки та п. 2.1 додаткової угоди № 2 до кредитного договору, якою визначено кінцевий строк погашення кредиту до 07 жовтня 2013 року, порука, яка встановлена договором поруки, припинена з 08 квітня 2014 року, а тому договір поруки припинив свою дію.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд визнати припиненою з 08 квітня 2014 року поруку, встановлену договором поруки № 189М/06/1п від 09 жовтня 2006 pоку, що укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» та визнати припиненим з 08 квітня 2014 року договір поруки № 189М/06/1п від 09 жовтня 2006 року, а також стягнути на користь позивача з ПАТ «Укрсоцбанк» судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано поруку за договором поруки № 189М/06/1п від 09 жовтня 2006 pоку, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 припиненою з 08 квітня 2014 року.

Не погоджуючись із рішенням суду ПАТ «Укрсоцбанк» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Справа розглянута з порушенням правил підсудності, оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» знаходиться в м. Київ, вул. Ковпака, 29, а Запорізьке відділення не є юридичною особою та не є філією ПАТ «Укрсоцбанк». Крім того, не враховано, що п. 5.2. Договору поруки № 189М/06/1п від 09 жовтня 2006 року містить третейське застереження, тому спір мав розглядатися третейським судом. В силу п.6 ч.1 ст. 207 ЦПК України, позов повинен бути залишений без розгляду, тому суд першої інстанції неправомірно застосовував розяснення, що містяться в п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно якої справи щодо захисту прав споживачів не підлягають розгляду третейськими судами та залишив поза увагою, що кредитні відносини не підпадають під дію ЗУ «Про захист прав споживачів».

Суд помилково вважав, що строк дії договору поруки не встановлений. Пунктом 6.2 договору встановлений термін дії договору поруки, до повного виконання забезпеченого порукою зобовязання, а оскільки, ОСОБА_4 свої зобов'язання за Кредитним договором не виконав, ОСОБА_3 своїх зобов'язань за Договором поруки також не виконала, відповідно, Договір поруки є чинним.

Справа розглянута з порушенням строків позовної давності. Суд залишив поза увагою, що є рішення Постійно діючого Третейського суду при асоціації українських банків від 26.09.2014 року відповідно якого за позовною заявою ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 солідарно суму боргу за кредитним договором у розмірі 994 988,62 грн. Рішення Третейського суду ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не оскаржено та набрало законної сили і відкрито виконавче провадження, а тому ОСОБА_3 пропущений строк позовної давності для предявлення позову. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 жовтня 2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_4 укладено договір про надання невідновлюваної кредитної лінії №189М/06, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 730 320,00 грн. з кінцевим терміном погашення до 07.10.2011 року (а.с.6-9).

Додатковою угодою № 2 від 28.04.2010 р. про внесення змін до договору про надання невідновлюваної кредитної лінії №189М/06 від 09.10.2006 p., відповідно до умов якої змінено кінцевий строк погашення кредиту - до 07.10.2013 року (а.с.10).

В забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання невідновлюваної кредитної лінії №189М/06 від 09.10.2006 p. між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 189М/06/ІП від 09.10.2006 р.(а.с.11-12).

28.04.2010 р. укладено додаткову угоду № 2 до договору поруки № 189М/06/ІП від 09.10.2006 p., відповідно до умов якої викладено п.п. 2.1.1. договору поруки в новій редакції, а саме, зазначено кінцевий строк погашення кредиту - до 07.10.2013 р.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 та визнаючи припиненою поруку за договором поруки № 189М/06/1п від 09 жовтня 2006 року, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, строк дії кредитного договору встановлений до 07.10.2013 року, банк мав право реалізувати своє право звернення до поручителя з вимогою про стягнення суми боргу з поручителя, як солідарного боржника до 08 квітня 2014 року.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України повно, всебічно та обєктивно зясував обставини справи, на які посилалися сторони, дослідив надані ними докази і відповідно їх оцінив, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу та закон, що їх регулює.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Судом першої інстанції встановлено, що строк дії договору поруки в договорі не встановлений, оскільки умовами цього договору визначено, що він діє до повного виконання сторонами забезпеченого порукою зобовязання (п.6.2 договору поруки від 09.10.2006 року) (а.с.12 зв.).

Зі змісту статей 1054 та 559 ЦК України вбачається, що у разі, якщо кредитор змінив строк виконання основного зобовязання, направивши боржнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів, при цьому договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для предявлення вимоги поручителю обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного кінцевим строком у вимозі кредитора до боржника.

З матеріалів справи не вбачається, що на виконання вимог п.3.2.4. договору про надання невідновлюваної кредитної лінії №189М/06 від 09.10.2006 p., п.3.1.1.договору поруки №189М/06/1п від 09.10.2006 p. на адресу поручителя ОСОБА_3 Банком направлялася вимога про невиконання Позичальником забезпеченого порукою зобовязання.

Оскільки, строк дії договору про надання невідновлюваної кредитної лінії та договору поруки встановлено до 07.10.2013 року, тому висновок суду першої інстанції про те, що банк мав реалізувати своє право звернення до поручителя з вимогою про стягнення суми боргу з поручителя, як солідарного боржника до 08 квітня 2014 року є правильним та обґрунтованим.

При вирішенні спору, судом першої інстанції встановлено, що пункт 6.2. договору про надання невідновлюваної кредитної лінії №189М/06 від 09.10.2006 p., пункт 5.2 договору поруки містить третейське застереження (а.с.8,12).

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення п.14 ч.1 ст.6 Закону №1701-IV «Про третейські суди» стосовно того, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Тому за наявності вказаного третейського застереження (окремої третейської угоди) залишення позовної заяви споживача без розгляду на підставі п.6 ч.І ст.207 ЦПК є неприпустимим. Такі заяви підлягають вирішенню і за наявності з цього приводу рішення третейського суду, прийнятого за межами його компетенції.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги відносно того, що судом порушено правила підсудності справи та мав залишити позов ОСОБА_3 без розгляду є безпідставними та не ґрунтуються на законі, з огляду на наступне.

Частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» № 1701-IV доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). ОСОБА_5 набрав чинності 12 березня 2011 року.

Розділом ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам № 2983-VI передбачено, що після набрання чинності цим Законом, третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, про те що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» № 1701-IV, незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів".

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-171цс15 від 11.11.2015 року, № 6-187цс15 від 18.11.2015 року, № 6-2712цс15 від 27.01.2016 року, № 6-2630цс15 від 03.02.2016 року, висновок якого щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Оскільки, позивач звернулася до суду з позовом на підставі Закону України "Про захист прав споживачів", звернення її до суду за місцем свого проживання, відповідає вимогам п.5 ст. 110 ЦПК України, а тому відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно того, що в договорі поруки встановлений строк дії поруки, то судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно ч.1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 6.2) про його дію до повного виконання сторонами забезпеченого порукою зобов'язання, не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

ОСОБА_5 правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-6цс14 від 17.09.2014 року.

Щодо іншого доводу апеляційної скарги відносно того, що справа розглянута з порушенням строків позовної давності, то слід зазначити, що за нормою ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, лише у разі, якщо стороною у спорі про це заявлено.

В матеріалах справи відсутня заява ПАТ «Укрсоцбанк» про застосування строків позовної давності. Крім того, оскільки, договором про надання невідновлюваної кредитної лінії від 09.10.2006 року визначений кінцевий термін погашення кредиту до 07 жовтня 2013 року,а з позовом до суду ОСОБА_3 звернулася 14.05.2015 року, в силу ст. 257 ЦК України, строк позовної давності не сплив. Посилання апелянта на те, що строк позовної давності пов'язаний з рішенням Третейського суду від 26.09.2014 року, правового підґрунтя не мають.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Докази та обставини, на які посилається апелянт були предметом дослідження судом першої інстанцій, при їх дослідженні та встановленні, судом дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: