Номер провадження: 22-ц/785/6230/16
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Ващенко Л.Г., Плавич Н.Д.,

за участю секретаря - Сібової А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»(далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із вказаним позовом, в якому, уточнивши вимоги, просило звернути стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обгрунтувало тим, що 17 травня 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі-АКБ «Укрсоцбанк»), який 16 квітня 2010 року перейменовано у ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 237 000 доларів США на строк до 16 травня 2027 року зі сплатою процентної ставки, яка становить 12,45 %.

У рахунок забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 17 травня 2007 року укладено іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку майнові права на незакінчений будівництвом котедж, будівельний номер АДРЕСА_2 що належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

Банк зазначав, що ОСОБА_2 не виконувала умови кредитного договору, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на 05 червня 2015 року становить 274 701,74 доларів США.

Посилаючись на зазначені обставини та те, що котеджне містечко, в якому розташований предмет іпотеки, збудовано, введено в експлуатацію та йому присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1, позивач просив в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки, а саме - котеджу №27, розташованого по АДРЕСА_1, з прилюдних торгів (а.с.2-5,55-58).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2016 року позов банка про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором кредиту № 2007/24-24/80 від 17 травня 2007 року в розмірі 274 701,74 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме котедж №27 за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк». Вирішено питання розподілу судових витрат (а.с.78-82).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4, який не брав участі у справі, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на те, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права (а.с. 86-88).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника банка та представника ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За правилами п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог банка, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями ч.3 ст.33,ст.36,ч.1 ст.37 Закону України « Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення. Крім того, зазначений спосіб захисту прав іпотекодержателя передбачений умовами іпотечного договору від 17 травня 2007 року.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що 17 травня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», який 16 квітня 2010 року перейменовано у ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 237 000 доларів США на строк до 16 травня 2027 року зі сплатою процентної ставки , яка становить 12,45 %., а саме: з червня 2007 року по квітень щомісячно рівними частками по 998 доларів США, а в травні 2027 року 868 доларів США (а.с.6-8).

У рахунок забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 17 травня 2007 року укладено іпотечний договір, за умовами якого остання передала в іпотеку майнові права на незакінчений будівництвом котедж, будівельний номер АДРЕСА_2. Зазначений предмет іпотеки належав іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення від 07 травня 2007 року №30/99, що укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «Чисте місто» та відповідно до договору щодо резервування приміщення від 07 травня 2007 року № 30Р/99, що укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «Чисте місто», а також документа, що підтверджує фінансування іпотекодавцем будівництва за рахунок власних коштів (прибутковий касовий ордер, платіжне доручення, квітанція тощо) а.с.9, 136-137,138,139-140,141,142,143.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні будь-які докази, в т.ч. розрахунки, на підтвердження того, що ОСОБА_2 не виконувала умови кредитного договору, унаслідок чого виникла заборгованість зі сплати кредиту та процентів за користування кредитом, яка станом на 05 червня 2015 року, за ствердженням банка, через 8 років після укладення кредитного договору, становить 274 701,74 доларів США.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та вийшов за межі позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», який в уточнених позовних вимогах просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки з прилюдних торгів, а не визнання на нього права власності.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги те, що майнові права на незакінчений будівництвом котедж, вартість якого була сплачена позивачем за договором купівлі-продажу, не могли бути у травні 2007 року предметом іпотеки.

Так, за статтями 1, 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом.

Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому.

Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

На час укладення договору іпотеки ст.5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки.

Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-УІ «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України «Про іпотеку».

У даній справі договір іпотеки майнових прав на незакінчений будівництвом котедж був укладений, як зазначалось вище, 17 травня 2007 року.

Крім того, суд, розглядаючи справу у 2016 році, у порушення вимог ч.4 ст.10, ч.6 ст.130 ЦПК України, не з'ясував хто є власником або користувачем спірного котеджу №27, якийзбудовано, введено в експлуатацію та йому присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1, та не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4, в інтересах якого подана апеляційна скарга, згідно свідоцтва про право власності від 06 червня 2014 року став власником котеджу АДРЕСА_1 (а.с.92).

З вересня 2015 року даний котедж розділений на квартири, одна з яких (АДРЕСА_1) продана ОСОБА_4 ОСОБА_5 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу 01 березня 2016 року (а.с.93-95,97,98).

Отже котедж, (розділений на квартири), на який судом першої звернуто стягнення, є власністю осіб, до яких перейшло право власності на предмет іпотеки, та які не були залучені до участі у справі в якості співвідповідачів.

Відповідно ст. ст. 1, 4, 10, 214 ЦПК України суд повинен вирішувати питання про права та обов'язки сторін, а не осіб, які не брали участь у справі.

Таким чином, суд першої інстанції не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та не вирішив питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Частиною 1 ст.303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи наведене та неможливість на стадії апеляційного розгляду залучати до участі у справі в якості співвідповідачів осіб, чиї права та обов'язки вирішив Київський районний суд м.Одеси, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в позові з підстав та мотивів наведених вище.

Керуючись ст. ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3, 4 ч. 1 ст.309, ст.ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2016 року скасувати.

У задоволені позову публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков