Номер провадження 2/554/786/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28.01.2016 м. Полтава
Октябрський районний суд м.Полтави у складі :
головуючого судді - Січиокно Т.О.
за участю: секретаря - Ромахової В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ фірма «Тест», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості по заробітній платі, розірвання трудового договору, стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди, зобовязання вчинити дії,-
у листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він із 09.09.2008 року перебував у трудових відносинах з ТОВ фірма «Тест» та працював на посаді головного фахівця з електронного обладнання відділу ЄККА. З березня 2015 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату. У звязку з скрутним матеріальним становищем, яке склалося на товаристві, згідно рекомендації директора ним було подано заяву про відпустку за власний рахунок з 01.04.2015 року по 15.04.2015 року. Після закінчення відпустки, він вийшов на роботу, однак товариство за місцем знаходження було відсутнє. Подана ним заява про звільнення з роботи за власним бажанням залишена без розгляду, роботодавець не виплатив йому заробітну, інші виплати, не звільнив з роботи, незаконно утримує трудову книжку, зустрій уникає.
У звязку з чим, позивач не може звільнитися з роботи та працевлаштуватися.
Посилаючись на вищевикладене, позивач, з урахуванням уточнень, просив суд розірвати трудовий договір, укладений між ним та ТОВ фірма «Тест» на підставі ч. 3 ст.38 КЗпП України з 19.01.2016 року; стягнути з ТОВ фірма «Тест» на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2015 року по 17.08.2015 року у сумі 5660 грн. 50 коп., за невикористану відпустку з 01.04.2015 року по 31.03.2015 року у сумі 966 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 2935 грн.90 коп., моральну шкоду у розмірі 5000 грн., зобовязати директора підприємства видати належним чином оформлену трудову книжку.
У судове засідання зявився позивач, просить позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.
Частиною 1 ст.224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення по справі.
Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне:
ОСОБА_1 перебував в трудових відносинах з ТОВ фірма «Тест».
З 01.04.2015 року по 15.04.2015 року він знаходився у відпустці за власний рахунок.
Проте, як вказує позивач у позовній заяві та пояснив у судовому засіданні, після закінчення терміну відпустки він мав намір виконувати свої трудові обовязки, але встановити місцезнаходження роботодавця йому не вдалося.
14.08.2015 року позивачем було подано заяву про звільнення за власним бажанням.
В пункті 4 статті 36 КЗпП України чітко визначено, що підставою для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу.
Згідно з вимогами ст. 38 КЗпП України, працівник має право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з власної ініціативи, попередивши роботодавця за два тижні до цього.
Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Згідно ст.48 Кодексу законів про працю, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад пять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше пяти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Згідно положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. При влаштуванні на роботу працівники зобовязані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. На підприємстві ведеться документація щодо обліку бланків трудових книжок і заповнених трудових книжок. Книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ведеться відділом кадрів або іншим підрозділом підприємства, який здійснює оформлення прийняття і звільнення працівників. У цій книзі реєструються всі трудові книжки, що прийняті від працівників при влаштуванні на роботу, а також трудові книжки і вкладиші до них із записом серії і номера, що видані працівникам знову. У разі одержання трудової книжки у звязку із звільненням працівник розписується у особовій картці і у книзі обліку.
Пунктами 3, 4 Постанови КМУ від 27 квітня 1993 року N 301 «Про трудові книжки працівників» передбачено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку; відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач на даний час перебуває у трудових відносинах з відповідачем і в силу відсутності самого ТОВ фірма «Тест» не має можливості звільнитися у встановленому законодавством , порядку і працевлаштуватися на законних підставах на інше місце роботи. Таким чином, його право на працю, на оплату праці, та здійснення обов'язкових соціальних внесків порушено відповідачем, який не звільняє її у встановленому законом порядку.
Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинний сплатити зазначене в цій статі відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Згідно ст.83 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Положеннями ст.47 КЗпП України передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення не тільки видати працівникові трудову книжку, а й провести з ним розрахунок у строки, визначені ст.116 КЗпП України.
В матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 анатолійовича, датована 1408.2015 року та адресована директору ТОВ фірма «Тест» з проханням звільнити його з посади головного фахівця електрообладнання з 17.08.2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України. (а.с.5).
Згідно поштового відправлення дана заява направлялася на адресу фірма «Тест»: м.Полтава, вул. Коцюбинського, 6, однак повернуто з причини вибуття. (а.с.4).
Позивач звернувся до управління держпраці у Полтавській області із заявою щодо порушення стосовно нього адміністрацією ТОВ фірма «Тест» вимог законодавства про працю. Однак, провести перевірку дотримання стану вимог законодавства про працю адміністрацією ТОВ фірма «Тест» не є можливим, оскільки дане товариство вибуло. (а.с.7).
Ухвалою суду витребовувалися від ТОВ фірма «Тест» довідки про середній заробіток та невикористані відпустки працівника ОСОБА_1, однак дана ухвала залишена без виконання.(а.с.18).
Державною податковою інспекцією у м.Полтаві надано інформація про те, що за формою 1-ДФ до Державної податкової інспекції у м.Полтаві, податкова звітність відносно ОСОБА_1 містить інформацію лише за 1 квартал 2015 року, а саме сума нарахованого та виплаченого доходу становить 4650 грн.
Згідно наказу від 24.04.2015 року № 2к «Про звільнення з роботи» - припинено обовязки директора ТОВ фірма «Тест» у звязку із звільненням за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України з 24.04.2015 року.
У звязку з цим, приходжу до висновку, про задоволення позовної вимоги позивача в частині розірвання трудового договору між ТОВ фірма «Тест» та позивачем на підставі ч. 3 ст. 83 КЗпП України.
Оскільки роботодавець уникає спілкування з позивачем, змінив своє місце знаходження, суд вважає за необхідне зобовязати ТОВ фірма «Тест» видати трудову книжку позивачу із записом про причину звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КзпП України.
Одночасно підлягає до задоволення вимога позивача позовна вимога в частині стягнення із відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі за період із 01.03.2015 року по 17.08.2015 року у розмірі 5660, 50 грн., виходячи із розрахунку наведеного позивачем, а також заборгованість за невикористану відпустку із 01.04.2014 року по 31.03.2015 року у розмірі 966 грн.
Згідно із ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.
Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Оскільки судом встановлено порушення трудових прав позивача зі сторони роботодавця, що зумовило втрату нормальних життєвих зв'язків, виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя, неможливості звільнити у встанвооеному законом порядку, неотриманні заробітної плати, то позивачу було спричинено моральну шкоду, яку суд оцінює у 3000 грн.
Одночасно вважаю такою, що не підлягає до задоволенню вимога позивача в частині стягнення коштів на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 2935, 90, оскільки у судовому порядку трудовий договір слід вважати розірваним із дати визначеної працівником згідно позовних вимог, а саме 19.01.2016 року.
При цьому дані виплати підлягають стягненню безпосередньо із ТОВ фірма «Тест», як з юридичної особи, з якою у позивача виникли трудові відносини.
За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.
Порядок стягнення судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним позовним вимогам. Так, судом задоволені позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, розірвання трудового договору, частково відшкодування моральної шкоди, зобовязання вчинити дії, що становить 1705, 20 грн. ( 487, 20 х3 = 1461, 60 грн., відшкодування моральної шкоди 243, 60 грн.; 1461, 60 + 243, 60 = 1705, 20 грн.).
Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 224-227 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 до ТОВ фірма «Тест», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення заборгованості по заробітній платі, розірвання трудового договору, стягнення середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди, зобовязання вчинити дії - задовольнити частково.
В задоволенні решти вимог позивача ОСОБА_1 відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Октябрським районним судом м. Полтави, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд и. Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а особою, яка не була присутньою під час проголошення рішення в той же строк з дня отримання його копії.
Суддя: Т.О. Січиокно