Справа № 204/5987/16-ц
Провадження № 2/204/2343/16
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2016 року м.Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

за участю секретаря Таран К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Дніпропетровська міська рада, третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

19 вересня 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить визнати право власності за ОСОБА_1 на домоволодіння АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 239кв.м та складається з: житлового будинку літ.А-1, житлової прибудови літ.А1-1, прибудови літ.А2-1, прибудови літ.а-1, загальною площею 58,9кв.м., житловою площею 27,4кв.м., літньої кухні літ.Б, сараю літ.В, споруд №1-10, мостіння І.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що п.1 рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів №205/1 від 13.03.1985р. за гр. ОСОБА_3 було закріплено земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 450кв.м. П.2 цього рішення було дозволено ОСОБА_3 будівництво господарських будівель до житлового будинку по АДРЕСА_1. П.3 цього рішення було зобов'язано гр. ОСОБА_3 після закінчення будівництва господарських будівель до житлового будинку оформити технічну документацію через міжміське бюро технічної інвентаризації. 02.04.1993р. ОСОБА_3 склала заповіт, згідно з яким усе належне їй майно заповіла своїй доньці ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла - ОСОБА_3 Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої належало домоволодіння АДРЕСА_1. Відповідачка ОСОБА_2 до державного нотаріуса про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом не зверталася, спадщину прийняла, так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, проживала, та була прописана в спірному домоволодінні на день смерті своєї матері ОСОБА_3 15.09.2008р. позивач ОСОБА_1 по домашній угоді купив у ОСОБА_2 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Станом на 13.04.2016р. домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з літ. А-1 - житлового будинку (саманного обкладеного шлакоблоком, шлакоблочного, цегляного обкладеного пінопластом), житловою площею 27,4кв.м., загальною площею 58,9кв.м., літ.Б - літньої кухні (саман. Обкладений цеглою), літ.В - сараю (цегла), споруд №1-10, мостіння І. Згідно технічного паспорту домоволодіння АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 239кв.м. і складається з: житлового будинку літ.А-1, житлової прибудови літ.А1-1, прибудови літ.А2-1, прибудови літ. а-1, загальною площею 58,9кв.м., житловою площею 27,4кв.м., літньої кухні літ.Б, сараю літ.В, споруд № 1-10, мостіння І. Позивач звернувся до департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області щодо необхідності введення в експлуатацію домоволодіння. Листом №1004-06/257 від 28.07.2016р. надана відповідь, що процедура введення приватних жилих будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності не передбачалася до 05 серпня 1992 року. Земельна ділянка загальною площею 450кв.м. була закріплена за домоволодінням,було дозволено будівництво господарчих побудов, тому позивач вважає, що побудоване домоволодіння АДРЕСА_1 не належить до самочинного будівництва, знаходяться у володінні та користуванні позивача, позивач з сім'єю мешкають в даному домоволодінні, сплачує всі комунальні послуги, та іншого житла у позивача не має.

У судове засідання представник позивача не з'явилась. Від неї надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явилась. Від неї надійшла заява, у якій просить розглядати справу за її відсутності відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи-1 у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи-2 у судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього надійшла заява, у якій просить розглядати справу за його відсутності.

У зв'язку із неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до п.1 рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів №205/1 від 13.03.1985р. за гр. ОСОБА_3 закріплено земельну ділянку площею 450 кв.м по АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно із п.2 вищезазначеного рішення дозволено ОСОБА_3 будівництво господарських будівель до житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до п.3 зазначено рішення зобов'язано гр. ОСОБА_3 після закінчення будівництва господарських будівель до житлового будинку оформити технічну документацію через міжміське бюро технічної інвентаризації.

02 квітня 1993 року ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хілько Л.А., яким усе свої майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, ОСОБА_3 заповіла своїй донці ОСОБА_2 (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про смерть, яке видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська, актовий запис №1597, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої належало домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідачка ОСОБА_2 до державного нотаріуса про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом не зверталася, спадщину прийняла, так як фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, проживала, та була прописана в спірному домоволодінні на день смерті своєї матері ОСОБА_3, що підтверджується витягом із домової книги (а.с.18-24).

15 вересня 2008 року ОСОБА_1 по домашній угоді купив у ОСОБА_2 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згідно із технічним паспортом, який виготовлено 13.04.2016р. ФОП ОСОБА_5 ОСОБА_1 був замовником технічної інвентаризації житлового буд.АДРЕСА_1, станом на 13.04.2016р. домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з літ. А-1 - житлового будинку (саманного обкладеного шлакоблоком, шлакоблочного, цегляного обкладеного пінопластом), житловою площею 27,4кв.м., загальною площею 58,9кв.м., літ.Б - літньої кухні (саман. Обкладений цеглою), літ. В - сараю ( цегла), споруд № 1-10, мостіння І (а.с.9-14).

Відповідно до висновку з технічної інвентаризації від 25.04.2016р., яку було проведено ФОП ОСОБА_5, домоволодіння АДРЕСА_1, встановлено, що будівництво житлового будинку літ.А-1, житлової прибудови літ.А1-1, прибудови літ.А2-1, прибудови літ.а-1, літньої кухні літ.Б та сараю літ.В відбулося до 05.08.1992 року, що відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. №127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001р. за № 582/5773 (із змінами і доповненнями) не належить до самочинного будівництва (а.с.13).

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.12.2012р. № 10-13 87/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004р., державна реєстрація речових права на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно із ст.3 вищевказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набирання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012р. № 6-54цс12).

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.15 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набирання ними чинності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992р. № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992р. не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень ЦК України та нормативних актів вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992р., при набутті права власності на такі об'єкти (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 01.09.2011р. № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992року»).

Відповідно до п.3.2. розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. №127, Індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992р. не належать до самочинного будівництва.

Згідно із ст.49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою кабінету міністрів України від 17.10.2013р. № 868 - документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 19.10.2007р. № 19- 39-827 «Щодо надання роз'яснення деяких питань законодавства, пов'язаних з державною реєстрацією прав власності на нерухоме майно», у разі, коли право власності на нерухоме майно виникає на підставі рішення суду, єдиним можливим документом, що підтверджує виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, є рішення суду, саме таке рішення суду подається для державної реєстрації прав на нерухоме майно. При цьому документи, що підтверджують прийняття нерухомого майна до експлуатації, не вимагаються.

Згідно із технічним паспортом від 13.04.2016р. домоволодіння АДРЕСА_1 на земельній ділянці загальною площею 239кв.м. і складається з: житлового будинку літ.А-1, житлової прибудови літ.А1- 1, прибудови літ.А2-1, прибудови літ.а-1, загальною площею 58,9кв.м., житловою площею 27,4кв.м., літньої кухні літ.Б, сараю літ.В, споруд № 1-10, мостіння І (а.с.9-14).

ОСОБА_1 звернувся до департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області щодо необхідності введення в експлуатацію домоволодіння АДРЕСА_1.

Листом департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області №1004-06/257 від 28.07.2016р. ОСОБА_1 надана відповідь, що процедура введення приватних жилих будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності не передбачалася до 05 серпня 1992р.

Відповідно до ст.377 ЦК до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника(землекористувача).

Відповідно до ст.380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Згідно із ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 379 ЦК України передбачає, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.318 ЦК України суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Позивач не може надати правовстановлюючий документ на спірне домоволодіння, так як померла ОСОБА_3 при житті не зареєструвала право власності на домоволодіння, в інвентарбюро міста, тому в судовому порядку необхідно встановити право власності на домоволодіння.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Земельна ділянка загальною площею 450кв.м була закріплена за домоволодінням АДРЕСА_1 та було дозволено будівництво господарчих побудов, тому побудоване домоволодіння АДРЕСА_1 не належить до самочинного будівництва, знаходяться у володінні та користуванні ОСОБА_1, який з сім'єю мешкає в цьому домоволодінні, сплачує всі комунальні послуги та іншого житла у них не має.

Враховуючи вищенаведене, а також враховуючи, що позивач в інший спосіб, окрім як звернутись з позовом до суду про визнання права власності, не може захистити своє право, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання за позивачами права власності на вищевказане майно.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.88, 209,212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Дніпропетровська міська рада, третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності задовольнити повністю.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на домоволодіння АДРЕСА_1, яке розташоване на земельній ділянці загальною площею 239кв.м. та складається з: житлового будинку літ.А-1, житлової прибудови літ.А1-1, прибудови літ.А2-1, прибудови літ.а-1, загальною площею 58,9кв.м., житловою площею 27,4кв.м., літньої кухні літ.Б, сараю літ.В, споруд №1-10, мостіння І.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Тітова