АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1854/2016 Головуючий в 1-й інстанції - Борденюк В.В.
Доповідач-Чобіток А.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ у м.Києві, 3-і особи: Реєстраційна служба ГУЮ у м.Києві, 12 Київська державна нотаріальна контора про зняття арешту з квартири,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року позивач пред»явила вказаний позов до відповідача та зазначала,що вона є спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3,якому на праві власності належала 1/3 частина квартири АДРЕСА_1. Проте вона не може отримати свідоцтво про спадщину, оскільки відповідно до постанови ВДВС у Ленінградському районі м. Києва № 429/5 від 01.08.2001 року на вказану частину квартири накладено арешт та реєстраційне обтяження на квартиру зареєстровано 25.10.2004 року за №1406816 та за №1406821 реєстратором Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори м. Києва.

На її заяву старшим державним виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Р.Владко від 09.11.2015 року було надано відповідь про відсутність виконавчого провадження ВДВС у Ленінградському районі м. Києва №429/5 серед зареєстрованих виконавчих проваджень ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві,оскільки воно було знищено, за закінченням строку зберігання.

Посилаючись на те, що з вказаних обставин вона не може реалізувати своє право на спадщину, позивач просила зобов»язати ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві зняти арешт на 1/3 частини зазначеної квартири.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги. Зазначає, що при вирішенні спору судом не було застосовано ЗУ «Про виконавче провадження»,оскільки строк зберігання саме завершених виконавчих проваджень становить три роки, в зв»язку з чим могло бути знищено лише завершене провадження,по якому повинно бути вирішено питання про зняття арешту з частини квартири, належної ОСОБА_3, оскільки за вказаних обставин вона не може отримати постанову про зняття арешту, то порушене її право спадкоємця повинно бути захищено в судовому порядку.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено , що відповідно до свідоцтва про право власності на житло виданого Ленінградської районною державною адміністрацією м. Києва 10.03.1998 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 - 1/3 частина, ОСОБА_3 - 1/3 частина, ОСОБА_4 - 1/3 частина.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується завіреною копією запису в реєстрі про смерть № 595.

Листом від 06.11.2013 року за № 346/02-14 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. повідомила, що нею відкрито спадкову справу №11-2013 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3,1958 рокународження, який постійно мешкав до смерті за адресою : АДРЕСА_1. Спадкоємцями всього майна померлого ОСОБА_3, є його дружина ОСОБА_2 та його син ОСОБА_6.

Під час оформлення спадщини, після померлого ОСОБА_3, стало відомо, що на належну йому 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, відповідно до постанови ВДВС у Ленінградському районі м. Києва №429/5 від 01.08.2001 року накладено арешт .

Згідно з листом старшого державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві Р.Владко від 09.11.2015 року виконавче провадження ВДВС у Ленінградському районі м. Києва № 429/5 серед зареєстрованих виконавчих проваджень ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві не виявлено , так як у встановленому законом порядку було знищено, з огляду на закінчення строків його зберігання.

Зазначаючи про те, що наявність арешту на частину квартири , яка належала її померлому чоловіку ОСОБА_3, унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_2 просила задовольнити позов.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд виходив з того, що лише власник майна може, у встановленому законом порядку, звернутись до суду із позовом про усунення перешкод у розпорядженні майном, щодо якого діє певний вид обтяження. Крім того, лише із набуттям особою майнових прав щодо певної речі вони можуть бути і лише із цього часу у нього виникне право на їх судовий захист.Відтак, із позовом про скасування накладеного у ході виконавчого провадження арешту на майно може звернутись спадкоємець, який уже став у результаті спадкування носієм права власності щодо нього, що свідчить про передчасність позову ОСОБА_2 про зняття арешту із вказаної квартири, який був накладений постановою виконавчої служби, що зумовлює відсутність підстав для його задоволення.

Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки до нього суд прийшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами.

За змістом ст. ст. 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частин 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України , є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Як вже зазначалося вище, ОСОБА_3, якому належала 1/3 частини спірна квартири, помер ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 , яка є дружиною ОСОБА_3 та його спадкоємцем за законом, в установленому законом порядку звернулась з заявою про прийняття спадщини .

Враховуючи норми ч. 2 ст. 1220 ЦК України про те,що часом відкриття спадщини є день смерті особи, то саме з ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 належить спадщина після померлого ОСОБА_3, серед якої і 1/3 квартири АДРЕСА_1

Таким чином, вважаючи свої права як спадкоємця порушеними внаслідок існування арешту на спадкове майно померлого ОСОБА_3, ОСОБА_2 має всі правові підстави для звернення до суду з вказаним позовом, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України права та обов»язки, що складають спадщину, переходять до спадкоємців з часу відкриття спадщини та обов»язки, які існували до цього переходять у порядку спадкування; права та обов»язки, що виникли після цього в порядку розвитку прав та обов»язків, що складають спадщину, після відкриття спадщини, є правами та обов»язками спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні .Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку,встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, належну ОСОБА_3 накладено на підставі постанови ВДВС у Ленінградському районі м. Києва № 429/5 від 01.08.2011 року реєстратором Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори м. Києва .

Посилаючись на те, що відповідно до ст. 42 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 4.17 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, «якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. 24.11.2015 року за №479/01-16 повідомила позивача про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_3.

На вимогу суду апеляційної інстанції Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, яка була реєстратором 25.10.2004 року обтяження квартири АДРЕСА_1 на підставі постанови № 429/5 від 01.08.2001 року ВДВС у Ленінградському р-ні м. Києва, направила копію вказаної постанови.

З вказаної постанови вбачається, що арешт накладено на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, належну ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі виконавчого листа, виданого 07.05.2001 року Ленінградським райсудом м. Києва про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в сумі 75613,0 грн..

Святошинським районним судом м. Києва до суду апеляційної інстанції направлено копію рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 07.05.2001 року № 2-2036, яким з ОСОБА_3 за результатами розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, стягнуто 68 800 грн. боргу, 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди та 813 грн. судових витрат, а всього 74613 грн.. Також направлено копію ухвали суду від 21.03.2011 року, постановленої у вказаній справі, якою до розгляду вказаної справи по суті накладено арешт на майно, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_3, а також на автомобіль ВАЗ-2103 д.н. НОМЕР_1, 1992 р. випуску, який зареєстрований на ім»я ОСОБА_3 в МРЕВ-1 м. Києва. Також повідомлено, що матеріали цивільної справи № 2-2036/01 знищені відповідно до термінів зберігання цивільних справ.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла на час виконання рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 07.05.2001 року, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії по виконанню рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. У разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно з листом ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві за № 429/5 від 09.11.2015 року, виконавче провадження, за яким накладався вищезазначений арешт щодо боржника ОСОБА_3 у ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві не виявлено. При цьому роз»яснено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень складає 3 роки і Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року не передбачено механізм та порядок зняття арешту по виконавчим провадженням, які є знищеними.

Таким чином, наявність арешту на спірну частину квартири, належну померлому ОСОБА_3, накладеного на підставі постанови державного виконавця ВДВС Ленінградського р-ну м. Києва Цимбал О.П. від 01.08.2001 року за умов знищення виконавчого провадження № 429/5 , за яким накладався вказаний арешт, підтверджує те, що при завершенні виконавчого провадження, державним виконавцем не виконано вищевказані норми Закону України «Про виконавче провадження» - не скасовано арешт, накладений зазначеною постановою.

Будь-які дані про те, що рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 07.05.2001 року № 2-2036, яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 стягнуто суму боргу, не виконано, відсутні, що у сукупності з фактом знищення виконавчого провадження та матеріалів цивільної справи свідчить про його виконання.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав стягувача, боржника та інших осіб здійснюється шляхом оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, а також у позовному провадженні.

З огляду на ту обставину, що виконавче провадження № 429/5, за яким постановою державного виконавця ВДВС Ленінградського р-ну м. Києва Цимбал О.П. було накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 належну померлому ОСОБА_3 знищено, як і матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, за рішенням якої видавався виконавчий лист , захист майнових прав ОСОБА_2, як спадкоємця у спосіб оскарження бездіяльності державного виконавця неможливий, в зв»язку з чим цивільне право останньої на спадкове майно підлягає захисту шляхом зняття арешту, накладеного згаданою постановою державного виконавця.

На підставі викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст. 304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Зняти арешт, накладений постановою державного виконавця державної виконавчої служби Ленінградського районного управління юстиції Цимбал О.П. №429/5 від 01.08.2001 року на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна 25.1.2004 року за № 1406816 реєстратором Дванадцята Київська державна нотаріальна контора м. Києва.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -