Справа № 199/5948/16-ц
У Х В А Л А

іменем України

23 серпня 2016 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Сенчишина Ф.М., розглянувши заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову у цивільний справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю охоронне підприємство «ВЕТО», про стягнення додаткових витрат на придбання ліків та санаторно-курортне лікування, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою суду від 23 серпня 2016 року відкрите провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» та ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю охоронне підприємство «ВЕТО», про стягнення додаткових витрат на придбання ліків та санаторно-курортне лікування, відшкодування моральної шкоди.

Позивач разом з позовом подав до суду заяву, за якою просить з метою забезпечення позову для запобігання утруднення чи неможливості виконання рішення суду до вирішення справи по суті накласти арешт на рухоме та нерухоме майно відповідачів.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 своєї постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. За п. 7 цієї ж постанови, ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Суд виходить з того, що позивач жодним чином не обґрунтував, яким чином невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Наведене, з урахуванням вимог щодо диспозитивності цивільного процесу, унеможливлює перевірку судом такого обґрунтування та здійснення обґрунтованого припущення щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За таких обставин, заява про вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 3 ст. 151, ст. 153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий :

23.08.2016