Справа № 202/2572/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 жовтня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - - ОСОБА_1

при секретарі - - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа Шоста Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, у якій, уточнивши свої позовні вимоги, просить суд: визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок (літ.А-1) загальною площею 56,4 кв.м. (житлова-37 кв.м.) з надвірними спорудами: літ. а - веранда; літ. Б - хлів; літ. В - вбиральня, №1- огорожа; №2 - водоколонка, що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Єнісейська, буд. № 33, на земельній ділянці площею 600 кв.м., після смерті батька - ОСОБА_4, який помер -18 квітня 2004 року; визнати в порядку спадкування за законом право користування присадибною земельною ділянкою, площею 600 кв.м., розташованою за адресою: м. Дніпро, вул. Єнісейська, 33, що належала її батькові - ОСОБА_4, який помер 18 квітня 2004 року, на підставі Рішення виконкому ОСОБА_5 районної ради депутатів та трудящихся від 06.09.1955 року №1854 та договору про надання в безстрокове користування від 07.02.1956 року.

В обґрунтування таких позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що 18 квітня 2004 року помер її батько ОСОБА_4.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку загальною площею 56,4 кв.м., з надвірними спорудами: літ. а - веранда; літ. Б- хлів; літ. В - вбиральня), МІ-огорожа; М2- водоколонка, розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Єнісейська, буд. № 33, на земельній ділянці площею 600 кв.м.

Вказана земельна ділянка була надана спадкодавцю у безстрокове користування для будівництва житлового будинку відповідно договору від 07.02.1956 року.

У договорі попередня адреса значилась: м. Дніпропетровськ, сел. Нове Клочко, вул. Єнісейська, № 1/2.

На протязі 1956-1958 років її батько ОСОБА_4 отримав проект, дозвіл на будівництво в архітектурній інспекції, та побудував житловий будинок.

Відповідно рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів трудящихся № 99 р.н. від 21.01.1958 року у домоволодіння змінено номер на № 33.

Відповідно акту прийняття особистого домоволодіння, в 1958 році домоволодіння № 33 по вул. Єнісейській у м. Дніпро прийнято в експлуатацію.

В 1964 році на домоволодіння №33 по вул. Єнісейській у м. Дніпро було складено оціночний акт та зареєстрована інвентаризаційна справа в КП ДМБТІ.

Її мати - ОСОБА_6 померла 02 січня 1980 року, тому після смерті батька, лише вона зосталась однією спадкоємицею першої черги. Інших спадкоємців після смерті її батька немає.

В передбачений законом строк вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

03.06.2005 року в Шостій Дніпропетровській нотаріальній конторі вона отримала свідоцтво про право на спадщину на грошові внески та автомобіль, що належали батькові за життя.

19.02.2016 року вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок № 33 по вул. Єнісейській у м. Дніпро.

Таким чином, вона фактично прийняла спадщину, оскільки володіє спадковим майном, але не може оформити спадщину в нотаріальній конторі, оскільки на будинок відсутні правовстановлюючі документи.

Вважає, що вона має право на спадщину, так-як фактично її прийняла і є однією спадкоємицею першої черги після смерті батьків.

За даними інвентаризаційної справи житловий будинок значиться за померлим - ОСОБА_4, та зареєстрований за ним в КП ДМБТІ, але документи на право власності на будинок за життя батька не видавались.

За викладених обставин, вона не може оформити спадщину в нотаріальній конторі, хоча фактично прийняла її, а тому вимушена звернутись до суду.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та предявлений позов просили задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилалися на викладені у позовній заяві обставини.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала посилаючись на відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_3

Представник Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, позивачка є донькою ОСОБА_4, який помер 18 квітня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього.

Після смерті батька позивачки відкрилася спадщина на рухоме і нерухоме майно, а також на грошові кошти у вкладу.

Спадщина відкрилася в тому числі і на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований у м. Дніпрі, по вул. Єнісейській, 33, та розташований на земельній ділянці площею 600 кв.м.

Вказана земельна ділянка була надана батькові позивачки у безстрокове користування для будівництва житлового будинку відповідно договору від 07.02.1956 року. Протягом 1956-1958 років ОСОБА_4 отримав проект, дозвіл на будівництво в архітектурній інспекції, і побудував спірний житловий будинок.

Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської райради депутатів № 99 р.н. від 21.01.1958 року у спірного домоволодіння змінено номер на № 33.

Збудований батьком позивачки житловий будинок відповідно до акту прийняття особистого домоволодіння в 1958 році прийнято в експлуатацію, а у 1964 році щодо домоволодіння № 33 по вул. Єнісейській у м. Дніпро було складено оціночний акт та зареєстрована інвентаризаційна справа в Комунальному підприємстві ДМБТІ.

Мати позивачки - ОСОБА_6, померла 02 січня 1980 року.

У передбачений законом шестимісячний строк позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

19.02.2016 року вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №33 по вул. Єнісейській у м. Дніпро.

Разом із тим у відповідності до ст. 1268 ЦК України позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки володіє, користується спадковим майном.

Але разом із тим, позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати право власності на спадкове майно, оскільки за життя спадкодавцем такої реєстрації у виконкомі місцевої ради здійснено у встановленому законом порядку, чинному на той час, не було, хоч і будинок було прийнято в експлуатацію у звязку із повним завершенням його будівництвом.

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повністю підтвердили обставини на які позивачка посилається обґрунтовуючи свої позовні вимоги.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є, зокрема, день смерті особи.

Згідно із ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частиною 3 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_4 за життя не складав заповіту, а позивач у справі є в силу ст. 1261 ЦК України спадкоємцем першої черги після смерті батька.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України , він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки спадкодавця, а тому прийняття спадщини частинами не можливе.

Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 413 ЦК України право користування земельною ділянкою, наданою для забудови, може відчужуватися або передаватися землекористувачем у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Відповідно п.9 Постанови Пленуму В СУ №7 від 04.10.1991 року,- суди мають враховувати, що право власності на житловий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

За таких обставин, позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61,88, 208, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Єнісейська, 33, на земельній ділянці площею 600 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4, померлого 18 квітня 2004 року.

Визнати за ОСОБА_3 право користування присадибною земельною ділянкою площею 600 кв.м., розташованою за адресою: м. Дніпро, вул. Єнісейська, 33, в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4, померлого 18 квітня 2004 року, та яка належала йому на праві безстрокового користування на підставі рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів та трудящих ся від 06 вересня 1955 року № 1854 та договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 07 лютого 1956 року.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук