АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/4116/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4915/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук О.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача Тітова Ю.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» до ОСОБА_4, що діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення.

в с т а н о в и л а :

ТОВ «Птахофабрика Київська» звертаючись в березні 2015 року до суду з вищевказаним позовом з урахуванням уточнених позовних вимог ставила питання про виселення відповідачів з гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що товариство з 1993 року є власником вищезазначеного гуртожитку, в якому в порушення вимог чинного законодавства зареєстровані ОСОБА_4 з неповнолітнім сином та чоловіком. Відповідач ОСОБА_4 з 01.12.1992 року по 02.12.2002 року перебувала в трудових відносинах з позивачем та звільнилася за власним бажанням. Зважаючи на відсутність рішення адміністрації підприємства про надання ліжко - місця в гуртожитку, спеціального ордеру на поселення вважали, що відповідачі безпідставно заселені та зареєстровані в гуртожитку а відтак підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про його скасування та постановлення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити.

Відповідачі будучи повідомленими про розгляд справи у судове засідання не з'явилися, поважність причин неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги. Колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Судом при розгляді справи було встановлено, що ОСОБА_4 з 01.12.1992 по 02.12.2002 року перебувала в трудових відносинах з ТОВ «Птахофабрика Київська». Після звільнення продовжила бути зареєстрованою та проживати в гуртожитку який належить позивачу. При цьому щомісячно сплачувати рахунки, що виставлялися за користування жилим приміщенням.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог в частині виселення без надання іншого жилого приміщення відповідачів ОСОБА_4 та її неповнолітнього сина ОСОБА_5 виходив з положень ст. ст. 124, 125, 127 ЖК України, а також Закону України « Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Вказуючи при цьому на недоведеність позивачем незаконності підстав вселення до жилого приміщення відповідача, яка пропрацювала на підприємстві 10 років та більше 20 років разом з сином проживає у ньому, сплачуючи кошти за користування.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог відносно ОСОБА_6, як чоловіка відповідача, суд виходив з того, що позивачем не надано доказів постійного проживання його в гуртожитку.

Розглядаючи спір судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивач вказував на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що відповідно до Положення про користування гуртожитками, останні призначені для проживання робітників, службовців, а також окремих спеціально визначених категорій громадян - тільки на період їх роботи на підприємстві. Жила площа ( ліжко місце) в гуртожитку надається тільки працівникам товариства на підставі спільного рішення Правління та профспілкового комітету товариства « про надання жилої площі( ліжко - місця ) в гуртожитку», після чого Правління товариства надає працівнику товариства спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення працівника на надану жилу площу. Такий ордер відповідачу ОСОБА_4 ніколи не видавався, трудові відносини з підприємством вона припинила ще в 2002 році.

Зазначені доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Згідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Вказуючи на відсутність у відповідача рішення Правління та профспілкового комітету, а також ордеру на поселення, позивач при цьому не надав до суду доказів які б підтверджували факт відсутності прийняття у 1992 році спільного рішення щодо поселення відповідача ОСОБА_4 як працівника фабрики до гуртожитку, з урахуванням того, що саме позивачем і повинно було бути прийняте таке рішення і саме на нього покладено обов'язок щодо зберігання відповідних документів, а у разі їх знищення до суду не було надано відповідного повідомлення ( акту знищення, довідки , тощо) за підписом посадової особи саме позивача.

Так як відповідно до статуту ТОВ «Птахофабрика «Київська» є повним правонаступником майна, прав та обов'язків ЗАТ «Птахофабрика «Київська» та ВАТ «Птахофабрика «Київська».

Із договору викупу та акту прийому - передачі державної частки цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Птахофабрика « Київська « від 31.12.1993 року вбачається, що на виконання умов договору викупу Фондом було передано у власність позивача державну частку цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Птахофабрика «Київська» загальною вартістю 829853 тис. крб., до об'єктів соціально культурного призначення за № 88 віднесено будівлю загальною площею 1732, 5 кв.м., що розташована за адресо. АДРЕСА_1 .

Отже починаючи з 1993 року позивач є власником будівлі гуртожитку, площею 1732, 5 кв. м що розташований за адресою: АДРЕСА_1, і використовується як гуртожиток до теперішнього часу.

Довідка видана Деснянським районним відділом державної міграційної служби України вказує лише на те, що підстави та заяви на реєстрацію місця проживання відповідачів знищено за закінченням терміну зберігання ( а.с. 8).

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_4 перебувала у трудових відносинах з позивачем з 01.12.1992 по 02.12.2002 року ( десять років) і була звільнена за власним бажанням.

Згідно до положень ст. 125 ЖК України без надання іншого жилого приміщення у випадках визначених у статті 124 ЖК України, не можуть бути виселені, зокрема особи, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації що надавали їм житло не менш як десять років.

Зазначене вище вказує на те, що відповідач ОСОБА_4 разом з неповнолітньою дитиною не може бути виселена із гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. Відтак вимоги позивача не узгоджуються з нормами права.

Не знайшли свого підтвердження у ході розгляду і доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду відносно відповідача ОСОБА_6 так як при зверненні до суду так і в ході розгляду справи позивачем не надано доказів того, що зазначена вище особа проживала у гуртожитку разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на час звернення до суду з позовом.

Надані позивачем до суду довідки свідчать про проживання відповідача ОСОБА_6 у гуртожитку лише станом на 2008 рік ( а.с. 84).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика Київська» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 9 лютого 2016року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: