АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/2455/15-ц Номер провадження 22-ц/786/433/16Головуючий у 1-й інстанції Потетій А. Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.

суддів: Буленка О.О., Бондаревської С.М.

секретар: Діхтяр Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"

на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" про захист прав споживача фінансових послуг.

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Полтапвського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано дії Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в частині невиконання банківських послуг при користуванні платіжною карткою кредиткою «Універсальна» № 4149 4378 1095 2166, виданої на ім'я ОСОБА_2 - неправомірними.

Визнати транзакції щодо переказу 21 квітня 2015 року коштів у сумі 5257,2 та 4311, 84 грн. з кредитної картки Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» № 4149 4378 1095 2166, виданої на імя ОСОБА_2 - нечинними.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» повернути ОСОБА_2 кошти в сумі 9569,04 грн., а також нараховані на суму боргу відсотки, штраф і пеню, шляхом відновлення їх на картковому рахунку.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» на користь держави 243,60 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням районного суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року відхилити, а рішення залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанці встановлено, що позивачка є користувачем картки/рахунку № 4149 4378 1095 2166 (дійсна до 07.16.) виданої ПАТ КБ «Приватбанк».

21 квітня 2015 року з картки/рахунку позивачки № 4149 4378 1095 2166 було здійснено дві несанкціоновані транзакції на суму 5257 грн.20 коп. та 4311 грн. 84 коп.. через мережу Іnternet, про що дізналася з SMS-повідомлення банку.

Позивачка, одразу ж, звернулася на гарячу лінію ПАТ КБ «Приватбанк» із відповідною заявою у звязку із двома несанкціонованими транзакціями (5257,2 грн. та 4311, 84 грн.) по рахунку її картки № 4149 4378 1095 2166. Оператор повідомив, що операцію із карткою вчинили «шахраї», і звернення буде розглядатися службою безпеки банку. Про наслідки чого повинні повідомити протягом двох місяців.

Однак, до цього часу, від банку на адресу позивачки не надійшло змістовної відповіді про стан розгляду мого звернення, несанкціоновані транзакції не скасовані, грошові кошти на картці/рахунку не відновлені.

23 квітня 2015 року слідчим СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області зареєстрована заява ОСОБА_2 про кримінальне правопорушення, про те, що 21 квітня 2015 року невідома особа з корисливих мотивів з метою заволодіння чужим майном заволоділа грошовими коштами в сумі 9569,04 грн., шляхом зняття через мережу Іnternet з картки/рахунку № 4149 4378 1095 2166 відповідної суми, чим завдано матеріальної шкоди.

У звязку із бездіяльністю банку щодо відміни несанкціонованих транзакцій, позивачка повторно, звернулася до відповідача вже із письмовою заявою від 19 травня 2015 року, в якій вдруге, звернула увагу банку на те, що 21 квітня 2015 року з її кредитної картки № 4149 4378 1095 2166 шахрайським способом через мережу Інтернет було здійснено переказ грошових коштів у сумі 9569 грн. 04 коп. (5257,2 грн. та 4311, 84 грн.), про що дізналася з SMS-повідомлення банку та одразу зателефонувала на гарячу лінію з проханням заблокувати картку й анулювати чи заблокувати платежі, яких позивачка не здійснювала. Кредитна картка була заблокована, але платіж не анульовано. При цьому, заяву на розблокування карткового рахунку для його використання в мережі Іnternet позивачка не подавала, своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Листом від 05.07.015 № 20.1.0.0.0/7-20150625/2882 банк повідомив ОСОБА_2 про проведення претензійної роботи по правилам міжнародних платіжних систем за результатами якої буде надана обґрунтована відповідь. При цьому, несанкціоновані транзакції скасовані не були.

12 серпня 2015 року позивачу від банку надійшло SMS-повідомлення такого змісту: «Ви подали заявку на повернення 5257,2 грн. На жаль у рамках платіжних систем сума не може бути повернута».

Також, 13 серпня 2015 року від банку надійшло, ще одне, SMS-повідомлення наступного змісту: «Ви подали заявку на повернення 4311,84 грн. На жаль у рамках платіжних систем сума не може бути повернута».

Таким чином, банк, без наведення обґрунтованих, передбачених законом чи договором, підстав, відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування несанкціонованих транзакції на суму 9569 грн. 04 коп.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Статтями 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування…, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб'єктів переказу, а також визначення загального порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб'єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Відповідно до ст. 37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев'яносто календарних днів.

Згідно п. 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 року визначено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до п. 9 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 р. користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Пункт 10 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 року встановлено, що банк зобов'язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян".

Матеріалами справи підтверджено, що 21 квітня 2015 року з картки/рахунку позивачки № 4149 4378 1095 2166 було здійснено дві несанкціоновані транзакції на суму 5257 грн. 20коп. та 4311 грн. 84 коп.. через мережу Іnternet, про що дізналася з SMS-повідомлення Банку.

Цього ж дня позивачем здійснено телефонний дзвінок за телефонним номером ПАТ КБ «Приватбанк» з відповідною заявою у звязку із двома несанкціонованими транзакціями (5257,2 грн. та 4311, 84 грн.) по рахунку моєї картки № 4149 4378 1095 2166.

Позивач вказує, що не подавала заяв на розблокування карткового рахунку для його використання в мережі Інтернет, а також в системі Приват-24, на підтвердження своїх вимог надала документи щодо звернення до Банку та правоохоронних органів.

При цьому, колегія суддів бере до уваги Лист від 05.07.015 № 20.1.0.0.0/7-20150625/2882, в якому ПАТ КБ «ПриватБанк» фактично погодився з тим, що використання оформленої на ім'я позивача платіжної картки в мережі Інтернет було здійснено третіми особами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За правилом ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦКУ, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: зокрема визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши зазначені обставини справи та здійснивши аналіз правових норм, що регулюють дні правовідносини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачем порушено законодавство про захист прав споживачів, положення договору про надання банківських послуг, приписи Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, що свідчить про порушення прав позивача як споживача фінансових послуг. Також суд прийшов до правильного висновку, що несанкціонована позивачем транзакція щодо переказу коштів з кредитної карти у сумі 9569 грн. 04 коп.. не відповідає загальним вимогам, встановленим ст. 203 ЦКУ, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, суперечить ч. 3 ст. 203 ЦКУ, яка встановлює, що волевиявлення учасника правочину має бути спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, вірно задоволені вимоги позивачки про визнання неправомірними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині невиконання умов Договору про надання банківських послуг при користуванні платіжною картою кредитка «Універсальна», виданої на ім'я позивача; нечинною транзакцію щодо переказу 21.04.2015 року коштів з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_2 у сумі 9569 грн. 04 коп. та зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути позивачу кошти у сумі 9569 грн. 04 коп., а також нараховані на суму боргу відсотки, штраф і пеню,шляхом відновлення їх на картковому рахунку.

Як встановила колегія суддів, такий висновок місцевого суду є правильним, оскільки суд дійшов його після повного, всебічного та об"єктивного з"ясування фактичних обставин справи, прав та обов"язків сторін в даних правовідносинах, з правильним застосуванням норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні, оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"- відхилити.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: О.О. Буленко

ОСОБА_3