У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення грошової компенсації за належну частку у спільному майні, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та ОСОБА_7 є рідними сестрами і їм на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1. Частки у праві власності розподілено наступним чином: ОСОБА_7 є власником 3/4 частки квартири, а ОСОБА_6 є власником 1/4 частки квартири.

Посилаючись на те, між сторонами склалися неприязні стосунки та відповідач змінила замки на вхідних дверях спірної квартири і не надає можливості потрапити до квартири, а також на те, що виділити в натурі належну їй частку квартири, якою повністю користується відповідач технічно неможливо, позивач просила суд припинити її право на частку в квартирі, зобов'язати відповідача сплатити їй ринкову вартість її частки, визнавши право власності на всю квартиру за відповідачем.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 в сумі 119 122 грн 75 коп., припинивши право власності ОСОБА_6 на вказану частку квартири та визнавши право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_7.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрати понесені в зв'язку з судовим розглядом, а саме: 550 грн за проведення незалежної оцінки; 2 361 грн 60 коп. оплати за проведення судової будівельно-технічної експертизи та судовий збір в розмірі 1 191 грн 23 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є сестрами і їм на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно з рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2013 року за ОСОБА_6 визнано право власності на 1/4 квартири АДРЕСА_1; за ОСОБА_7 визнано право власності на 3/4 квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції із висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_6 має передбачене законодавством право на виділ її частки спільного майна, якому кореспондує безумовний обов'язок ОСОБА_7 сплатити відповідну компенсацію.

Проте повністю із висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Так, зміст ухвали апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року має відповідати вимогам ст. 315 ЦПК України, відповідно до якої у вказаній ухвалі зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

У відповідному судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги та має зазначити обґрунтування щодо кожного доводу сторін у справі, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Проте, у порушення вказаних вимог процесуального закону, суд апеляційної інстанції не перевірив як доводів апеляційної скарги так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не навів мотивів ухваленого ним судового рішення та обставин, які б спростовували доводи апеляційної скарги, зокрема щодо того, чи правомірно суд першої інстанції вирішив питання про стягнення судових витрат з урахуванням того, що відповідач є інвалідом 1 групи; чи відповідали вимогам закону призначення, проведення та оцінка результатів експертизи, із висновків якої місцевий суд виходив при ухваленні рішення; чи досліджено судом першої інстанції матеріальний стан відповідача та чи відповідає у зв'язку із цим мотивувальна та резолютивна частина рішення місцевого суду дійсним обставинам справи, а також не надав оцінки іншим доводам, які викладені у апеляційній скарзі відповідача.

Погоджуючись із висновками районного суду, суд апеляційної інстанції указані доводи апеляційної скарги ОСОБА_7 не перевірив і обмежився узагальнюючою фразою про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не суттєвими, що не може вважатися належним виконанням вимог ст.ст. 303, 315 ЦПК України.

Крім того, розглядаючи спір про присудження співвласнику грошової компенсації за частку вспільному майні, суду відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК Українислід враховувати наступні висновки, викладені у постановах Верховного Суду України у справі № 6-4цс14 від 19 лютого 2014 року та у справі № 6-2925цс15 від 13 січня 2016 року.

Статтею 364 ЦК України регулюються випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доводам сторін, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта
С.П. Штелик