АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Лознян О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюпредставника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» за довіреністю - Качури ЛюдмилиВолодимирівни на рішення Подільського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на заставне майно, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 758/11067/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/328/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У вересні 2014 року представник ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2в якому просив звернути стягнення на заставне майно відповідача, а саме автомобіль, на підставі договору застави від 11 січня 2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів та кошти отримані від реалізації заставного майна направити на погашення заборгованості у сумі 3 030 967,49 грн. перед позивачем.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 11 січня 2007 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем був укладений кредитний договір № CL-001/017/2007.

Відповідно до умов даного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 60 158, 18 дол. США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 11, 99% річних, а відповідач зобов'язався використати та повернути кредитні кошти у строки передбачені Кредитним договором.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами 11 січня 2007 року був укладений договір застави автотранспортного засобу №PCL-001/017/2007, предметом якого є автомобіль "Volkswagen Touareg", рік випуску 2006, д.н.з. НОМЕР_1.

05 листопада 2010 року між ПАТ "ОТП БАНК" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ПАТ "ОТП Банк" передало позивачу право грошової вимоги за договором № CL-001 /017/2007.

Посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 11 червня 2014 року у останнього виникла заборгованість у розмірі 3 030 967 грн. 49 коп., а тому ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за довіреністю - Качура Л.В. подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, порушення та не правильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову та стягнення з відповідача судового збору.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилалася на те, що суд першої інстанції не правильно відмовив у задоволенні позову, у зв'язку із пропуском строку позовної давності, оскільки строк виконання основного зобов'язання за умовами кредитного договору чітко визначений, а саме 11 січна 2013 року.

Позивач звертався до суду першої інстанції із заявою про поновлення строку позовної давності, проте суд її не врахував.

Так, в 2010 році позивач вже звертався до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору і суди прийняли рішення про її стягнення з відповідача, проте ТОВ "ОТП Факторинг Україна" було пропущено строк на пред'явлення виконавчого листа на виконання та судами було відмовлено в його поновленні 07.02.2014р.

Отже, для уникнення подвійного стягнення, позивач не звертався до суду з даним позовом, а тому, на думку апелянта, суд першої інстанції повинен був визнати причини пропуску строку позовної давності поважними та поновити його.

Крім того, на думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що не по всім черговим платежам по кредитному договору сплив строк позовної давності, оскільки платежі розраховані до 11 січня 2013 року, а тому до частини платежів не можливо застосувати строк позовної давності.

Представник ТОВ "ОТП Факторинг Україна" - Череда Т.М. у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечувала проти апеляційної скарги та просила її відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТО В «ОТП Факторинг Україна» укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого банк відступив, а товариство прийняло право вимоги за Кредитним договором №CL-001/017/2007 (а.с. 26-38).

Як вбачається з матеріалів справи, 11 січня 2007 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та відповідачем був укладений кредитний договір № CL-001/017/2007 (а.с. 6-12).

Відповідно до п. 2, 3 Частини № 1 даного договору Банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у розмірі 60 158, 18 дол. США для придбання автомобіля "Wolkswagen Touareg", зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 11,99% річних, зі строком остаточного повернення кредитних коштів до 11.01.2013 року.

З метою забезпечення виконання умов Кредитного договору, 11 січня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір застави автотранспортного засобу №PCL-001/017/2007, відповідно до якого в заставу Банку був переданий автомобіль Wolkswagen Touareg&quot;, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 13-17).

Звертаючись в суд з даним позовом представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» посилався на те, що ОСОБА_2 неналежним чином виконує зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у нього станом на 11 червня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 3 030 967 грн. 49 коп.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що на момент звернення до суду позивачем сплинув строк позовної давності та відповідач заявив його про застосування, що згідно ч.4 ст. 266 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, у зв'язку із закінченням строку позовної давності, оскільки матеріали справи містять заяву про поновлення цього строку, яку суд проігнорував, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Так, стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у статті 261 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто, перебіг позовної давності починається тоді, коли у особи з'явилося право для звернення до суду і особа довідалася або могла довідатися про це.

Як встановлено колегією суддів, відповідно до умов п. 6.2 Договору застави автотранспортного засобу №PCL-001/017/2007 від 11 січня 2007 року, заставодержатель має право задовольнити із вартості Предмету застави всі Фактичні вимоги негайно після, зокрема, несплати Заставодавцем Заставодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі.

Згідно з п.2 частини № 1 кредитного договору від 11 січня 2007 року, датою платежу є 11 число кожного календарного місяця.

Згідно з наданою позивачем випискою (а.с.21), останній платіж за кредитним договором було внесено 12.05.2009р., а отже заборгованість за кредитним договором виникла з 12.06.2009 р.

Тобто, саме 12.06.2009 р. у позивача з'явилося право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави та почався відлік строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк скористався своїм правом дострокового повернення коштів за кредитним договором в судовому порядку.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.07.2011р. позовні вимоги ПАТ «ОТП «Банк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_8 загалом 52 313,1 доларів США, що за курсом НБУ Становить 416 051,31 грн.

Проте, ПАТ «ОТП «Банк» пропустив строк на пред'явлення виконавчого листав, за вказаним рішенням, до виконання.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07 лютого 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2014 року, заяву ПАТ «ОТП «Банк» про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання відмовлено. (а.с.82-85)

Таким чином, відповідно до вимог ст. 264 ЦК України, позовна давність щодо звернення стягнення на предмет застави була перервана, та перебіг позовної давності почався заново 13.07.2011р.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч.1 ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 262 ЦК України встановлено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Представник ТОВ "ОТП Факторинг Україна", до якого перейшло право вимоги, звернувся до суду із вимогами про звернення стягнення на предмет застави тільки у вересні 2014 року, тобто після закінчення строку давності і відповідач заявив про його застосування.

Посилання апелянта на наявну в матеріалах заяву про поновлення строків позовної давності колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Враховуючи вказані роз'яснення Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, оскільки вказані в заяві про поновлення строку позовної давності причини пропуску не можна вважати поважними, так як позивач на власний розсуд обрав спосіб свого захисту.

Відхиляючі вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів також бере до уваги те, що реалізувавши своє право на стягнення суми кредиту в судовому порядку, кредитор без поважних причин пропустив строк на пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Не обґрунтованими є і доводи апеляційної скарги про те, що, судом першої інстанції не враховано, що не по всім черговим платежам по кредитному договору сплив строк позовної давності, оскільки платежі розраховані до 11 січня 2013 року, а тому до частини платежів не можливо застосувати строк позовної давності, оскілки в даній справі не розглядалося питання про стягнення суми боргу за кредитним договором, а предметом було звернення стягнення на предмет застави та, як вже зазначалося вище, позивачем було пропущено строки позовної давності.

Інших доводів про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, рішення Подільського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» за довіреністю - Качури Людмили Володимирівни - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 09 квітня 2015 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді