Номер провадження: 22-ц/785/410/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 8 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 9 вересня 2014 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що між ОСОБА_4 та нею ОСОБА_3 2 серпня 2013 року укладено договір позики грошових коштів в сумі 221616,00 грн., що за домовленістю сторін еквівалентно 27360,00 доларів США із розрахунку по курсу за домовленістю сторін 8,10 грн. за 1 долар США, з поверненням позики з 2 вересня 2013 року по 2 липня 2014 року щомісячними платежами по 6156,00 грн., що еквівалентно 760,00 доларам США, а решти суми не пізніше 2 серпня 2014 року. Для забезпечення виконання зобовязань за договором позики між ОСОБА_4 та нею ОСОБА_5 2 серпня 2013 року укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку передано квартиру №23 загальною площею 36,3 кв.м житловою площею 18,4 кв.м по вул. Старопортофранківській, 95 в м.Одесі. Іпотечний договір посвідчено 2 серпня 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за №1443. Посилаючись на порушення при укладенні іпотечного договору прав малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач ОСОБА_3 просила на підставі частини 6 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України визнати іпотечний договір недійсним (а.с.2-4).

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнала (а.с.29-32).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 8 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.104-108).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивовано не відповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Квартира №23 загальною площею 36,3 кв.м житловою площею 18,4 кв.м по вулиці Старопортофранківській, 95 в м.Одесі належала ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 25 листопада 2005 року за реєстровим №4016.

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладеного договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_4 як позикодавець передала ОСОБА_3 як позичальнику у власність грошові кошти в сумі 221616,00 грн., еквівалентні 27360,00 доларів США за встановленим сторонами курсом із розрахунку 8,10 грн. за 1 долар США. За умовами договору позичальник зобовязалась повернути позику, починаючи з 2 вересня 2013 року по 2 липня 2014 року по 6156,00 грн., а решту суми у строк не пізніше 2 серпня 2014 року. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 2 серпня 2013 року, зареєстровано в реєстрі за №1442 (а.с.8-9).

Між ОСОБА_4 як іпотекодержателем та ОСОБА_3 як іпотекодавцем / боржником укладено іпотечний договір, за яким для забезпечення виконання зобовязань за договором позики грошових коштів від 2 серпня 2013 року передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Іпотечний договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 2 серпня 2013 року, зареєстровано в реєстрі №1443 (а.с.10-13).

При посвідченні іпотечного договору ОСОБА_3 надала приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 довідку від 1 серпня 2013 року №2319 житлово-експлуатаційної організації (виписку з домової книги про склад сімї та реєстрацію), за змістом якої в квартирі АДРЕСА_1 значилась проживаючою та зареєстрованою одна особа, а саме ОСОБА_3 з 1 березня 2006 року (а.с.94).

За умовами іпотечного договору від 2 серпня 2013 року ОСОБА_4 як іпотекодержатель вправі одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки (п.5.1.1.); у разі невиконання основного зобовязання вправі звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (п.5.1.5, 6.2; 6.3, 6.7.2) (а.с.10-13).

У звязку з невиконанням договору позики відбулося звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до ОСОБА_4 як іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 за вартістю, визначеною на момент набуття права власності на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності від 3 березня 2014 року в сумі 296462,00 грн. Державна реєстрація права власності ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого 2 серпня 2013 року за реєстровим №1443 іпотечного договору проведена 27 травня 2014 року Державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського МУЮ (а.с.38-39,40-43).

9 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання іпотечного договору недійсним на підставі частини 6 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України, обґрунтувавши вимоги тим, що іпотечний договір як правочин суперечить інтересам малолітнього сина ОСОБА_7

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, встановив обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають таким. Суд відмовив в позові з підстав недоведеності фактичного проживання ОСОБА_7 в квартирі на момент укладення іпотечного договору, при цьому суд виходив з того, що ОСОБА_3 була єдиним власником переданої в іпотеку квартири, майнові права малолітнього ОСОБА_7 на квартиру відсутні, що ОСОБА_3 при посвідченні іпотечного договору надала нотаріусу документи, які не вказували на право дитини на користування нерухомим майном, на проживання дитини в квартирі тощо.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин 1,6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктами 1.9, 1.10 розділу П Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, передбачено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подання йому довідки про склад сімї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні чи неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус витребує у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування не вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної адміністрації чи виконавчого органу ради.

ОСОБА_3 перебуває в шлюбі з ОСОБА_9 з 1991 року. ОСОБА_3 та ОСОБА_9 мають синів ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6, 72).

ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого 25 листопада 2005 року договору купівлі-продажу стала власником квартири АДРЕСА_2 та зареєструвалася в квартирі 1 березня 2006 року (а.с.5, 69, 70).

Чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_9 є співвласником квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням ЖКГ Одеської міської ради 3 листопада 2004 року за №8-16347 (а.с.95). Син ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований в цій квартирі АДРЕСА_4.

Син ОСОБА_3 та ОСОБА_9 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 не мав і не має, відповідно, іпотечний договір як правочин не вчинявся щодо майнових прав дитини.

На підтвердження відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування квартирою №23 по вул.Старопортофранківській, 95 в м. Одесі ОСОБА_3 надала нотаріусу довідку від 1 серпня 2013 року №2319 (виписку з домової книги про склад сімї та реєстрацію), за змістом якої в квартирі значилась проживаючою та зареєстрованою одна особа, а саме вона ОСОБА_3 з 1 березня 2006 року.

За умовами іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідченого нотаріально 2 серпня 2013 року, ОСОБА_3 як іпотекодавець підтвердила, що укладення цього договору не призведене до порушення будь-якого положення чинного законодавства, а також до порушення прав та обовязків малолітніх, неповнолітніх, недієздатних чи обмежено дієздатних членів сімї (п.п.4.1,4.5).

В порядку перевірки доводів апеляційної скарги щодо повідомлення нотаріуса про права малолітньої дитини на користування квартирою, переданою в іпотеку, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 копії документів щодо реєстрації та проживання осіб в квартирі АДРЕСА_5, наданих ОСОБА_3 при посвідченні 2 серпня 2013 року за реєстровим №1443 іпотечного договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про передачу в іпотеку вказаної квартири (а.с.180-181). На виконання ухвали суду нотаріусом надано довідку від 1 серпня 2013 року №2319 житлово-експлуатаційної організації (виписку з домової книги про склад сімї та реєстрацію) про проживання та реєстрацію в квартирі АДРЕСА_5 однієї особи як то ОСОБА_3 (а.с.195, 196, 198,199.

Таким чином, при посвідченні іпотечного договору, що є забезпечувальним договором до нотаріального посвідченого договору позики грошових коштів, нотаріусу не було надано документів, які б підтверджували право малолітньої дитини на користування квартирою, що передавалась в іпотеку. Вимоги про визнання іпотечного договору недійсним ОСОБА_3 предявила лише після звернення стягнення на предмет іпотеки та набуття ОСОБА_4, якій ОСОБА_3 не повернула взяті в позику грошові кошти, права власності на предмет іпотеки. Надані суду довідки щодо реєстрації малолітнього ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_6 не можуть слугувати підставою для визнання іпотечного договору недійсним з підстав порушення прав малолітньої особи на користування квартирою, оскільки про наявність таких прав ОСОБА_3 при посвідченні договору не заявила, доказів наявності такого права не надала, а навпаки отримала в житлово-експлуатаційній організації та надала нотаріусу довідку про відсутність в квартирі реєстрації будь-кого окрім неї.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 30 вересня 2015 року в справі №6-384цс15, при укладенні договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обовязково вимагається дозвіл органів опіки та піклування. Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Місце проживання неповнолітньої, малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак, місце проживання за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо судом встановлено інше постійне місце проживання дитини. Якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, що впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої, малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїм правом законного представника дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, що застосовуються органами опіки та піклування (а.с.173-178).

ОСОБА_3 мала намір отримати грошові кошти в позику, ОСОБА_4 виконання зобовязання по поверненню суми позики бажала забезпечити іпотекою нерухомого майна, укладення договору позики та забезпечувального іпотечного договору посвідчено нотаріально. Якщо допустити, що малолітній ОСОБА_7 і мав право користування квартирою, що передавалась в іпотеку, то в такому разі ОСОБА_3 як власник майна, яка одночасно була й законним представником малолітньої особи, надала неправдиві відомості про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку. Зловживання ОСОБА_3 своїм правом законного представника малолітнього ОСОБА_7 за для отримання від ОСОБА_4 грошових коштів в позику не є підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом ОСОБА_3

ОСОБА_3 знаходиться в шлюбі з ОСОБА_9, останній є співвласником іншого нерухомого майна. Чоловік та старший син ОСОБА_3 зареєстровані проживаючими в нерухомому майні, що не передавалось в іпотеку. Менший син ОСОБА_3 має право користуватися нерухомим майном свого батька.

Крім того, з 9 лютого 2015 року власником квартири АДРЕСА_1 на підставі посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 9 лютого 2015 року за реєстровим №106 договору купівлі-продажу є ОСОБА_12 (а.с.147-148).

Правові підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову про визнання договору іпотеки недійсним відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 8 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_2