АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/6454/15-ц Головуючий суддя І інстанції Марченко О. М.
Провадження № 22-ц/790/2716/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого: Яцини В.Б.,

суддів: Бурлака І.В., Карімової В.В.,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 02 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про вселення та зобовязання вчинити певні дії; за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до Московського районного суду міста Харкова, в якому просила вселити її до квартири АДРЕСА_1, зобовязати ОСОБА_2 передати їй ключі від вхідних дверей, стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позову вказала, що у звязку із укладенням шлюбу з відповідачем ОСОБА_1 вона за згоди власника вселилася до вказаної квартири як члена сімї її співвласника, з доньками там постійно проживала, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сімї, там знаходиться все належне їй майно. З 2013 року відносини з відповідачем ОСОБА_1 у неї почали псуватися, 11 листопада 2014 року вона з дітьми поїхали у гості до своєї матері, а у грудні 2014 року вона не могла потрапити до квартири, оскільки змінили замок від вхідних дверей, від якого у неї відсутні ключі.

Посилаючись на те, що відповідно до ст.. 156 ЖК України вона має право користування житловим приміщенням, в чому їй перешкоджають відповідачі просила вселити її до вказаної квартири та зобовязати ОСОБА_2 передати ОСОБА_4 ключі від вхідної двері у зазначену квартиру.

Не погоджуючись з цим позовом, у травні 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Московського районного суду міста Харкова з зустрічним позовом до ОСОБА_4, в якому просили, з урахуванням уточнень, визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою 147 будинку 20 по вул. Уборевича у місті Харкові.

На обґрунтування позову послалася на те, що у позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_1, які мешкали на різних квартирах за іншою, ніж вищевказана, адресами, у народилися спільні діти ще до реєстрації спільного шлюбу, тому для забезпечення можливості отримання повязаної з цим соціальної допомоги, позивач ОСОБА_4 була формально зареєстрована за вищевказаною адресою, але вона там фактично ніколи не проживала, оскільки подружжя мешкала за іншими адресами в м. Харкові: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3. Вказана квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 Факт проживання позивача та спільних з відповідачем ОСОБА_1 дітей за іншою адресою, АДРЕСА_4, підтверджується доказами: договором оренди житлового приміщення від 01.09.2013 року та від 01.09.2014 року, які діяли у 2013-2015р.р.; заявою про позивачки від 14.05.2014 року про прийняття їх дитини ОСОБА_6 до школи, із адресою місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_1; довідки Харківської загальноосвітньої школи № 105 від 05.05.2015р. № 02-22/341 ОСОБА_6 є ученицею 1-го класу із адресою місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_1; відповідно до довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 323 комбінованого типу Харківської міської ради від 06.06.2013р. № 67 діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відвідують вказаний комунальний заклад, який розташований у Дзержинському районі поблизу фактичного проживання позивача та дітей, а не спірної квартири, яка перебуває в іншому районі, з 05.10.2011р.; відповідно до медичних карток дітей, адреса місця проживання зазначена в АДРЕСА_5; відповідно до протоколу замовлення послуг та обладнання ТОВ «Воля-Кабель» від 13.04.2014р. ОСОБА_4 є замовником послуг звязку за адресою: АДРЕСА_6. Оскільки ОСОБА_4 не оплачує за комунальні послуги, позивач несуть додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Посилаючись на ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 72, 405 ЖК України відповідачі просили задовольнити їх зустрічний позов.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 02 лютого 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить змінити вказане рішення: скасувати його в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов, визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою № 147 в будинку № 20 по вул. Уборевича у місті Харкові.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовані всі обставини справи, не досліджені всі його доводи та не надано їм належної оцінки.

Зазначає, що судом помилково встановлено, що квартира АДРЕСА_7 належить на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 у той час, як ОСОБА_8 не є співвласником вказаної квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 січня 1998 року, договору про визначення ідеальних часток квартири від 13.04.2009 року та договору дарування частини квартири від 08.05.2009 року.

Вказує, що судом першої інстанції в порушення процесуальних норм не надано належної оцінки доказам та не здійснено повного та всебічного дослідження обставин справи, зокрема:

- договору оренди житлового приміщення від 01.09.2013 року та договору оренди житлового приміщення від 01.09.2014 року, який підтверджує факт проживання ОСОБА_1 ОСОБА_4 та їх спільних дітей в орендованій квартирі з 2013 року до кінця 2014 року.

- заяві про прийняття ОСОБА_6 до школи, що підписана позивачем, від 14.05.2014 року, в якій адресою місця проживання зазначено: АДРЕСА_8.

- довідці Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 105 Харківської міської ради Харківської області від 05.05.2015 № 02-22/341 року, відповідно до якої ОСОБА_6 є ученицею 1-А класу школи № 105, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а мешкає (зі слів матері) за адресою: АДРЕСА_8.

- довідці Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок) № 323 комбінованого типу Харківської міської ради» від 06.06.2013 року № 67, відповідно до якої діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відвідують вказаний комунальний заклад з 05.10.2011 року. Вказані навчальні заклади знаходяться у Дзержинському районі поблизу місця фактичного проживання позивачки та дітей

- протоколу замовлення послуг та обладнання ТОВ «Воля- Кабель» від 13.04.2014 року, згідно якого ОСОБА_4 є замовником послуг звязку за адресою: АДРЕСА_8.

- медичним карткам ОСОБА_6, ОСОБА_7, в яких адреса місця проживання зазначена: АДРЕСА_9.

Районний суд також не надав належної оцінки поясненням свідків, які пояснили, що ОСОБА_4 не проживала у ІНФОРМАЦІЯ_3.

Вважає, що сама позивач за первісним позовом вказує про те, що з грудня 2014 року вона не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_4 та в силу ч. 2 статті 405 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу України втратила своє право на проживання у вказаній квартирі. Зазначає, що право власності є непорушним, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_4 задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити, посилаючись на те, що рішення винесено з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Вказала, що судом було встановлено, що з 2015 року ОСОБА_4 разом зі своїми дітьми мешкає в орендованій квартирі, і це підтверджує той факт, що вона не може користуватися квартирою № 147 по вул. Уборевича, 20 у місті Харкові. Щодо відсутності звернення апелянта до правоохоронних органів, то це є безперспективним, оскільки вона не є власником квартири і зможе вселитися тільки на підставі судового рішення з представниками виконавчої служби

Судова колегія, вислухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг дійшла до наступного.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 і позивач ОСОБА_1 (до шлюбу Ігнаткіна) Л.О. є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_6, вони уклали шлюб 24 вересня 2010 року (а.с. 4-6). Згідно до довідки з місця проживання про склад сімї та прописку від 17.04.2013 року ОСОБА_4 разом дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 15.07.2009р. мають реєстрацію постійного місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_1 має реєстрацію постійного місця проживання за вказаною адресою з 18.04.2002р., а ОСОБА_2 з 17.04.1974р. (а.с. 3).

Квартира АДРЕСА_10 згідно до свідоцтва про приватизацію від 19.01.1998р. належала на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про право власності реєстраційний номер 5А-98.114159 від 19.01.1998 року (а.с. а.с. 40). За договором від 08 травня 2009 року ОСОБА_8 подарував свою ? частину вказаної квартири ОСОБА_2 (а.с. 43-44).

Відповідно до договору оренди житлового привішення, який укладено між ОСОБА_9 та ОСОБА_1, від 01.09.2013 року та 01.09.2014 року - строк їх дії закінчується 28.02.2015 році. (а.с.30-33).

Із довідки з ЗОШ № 105, від 05.05.2015 року вбачається, що дитина ОСОБА_6 зареєстрована по вул.. Уборевича б. 20 кв. 147, а мешкає зі слів матері у м. Харкові по вул.. Клочківській б. 101-а, кв. 124.

Відповідно до довідки з «Дошкільний навчальний заклад Ясла-садок» від 06.06.2013 року - діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відвідують дошкільний навчальний заклад».

В історії розвитку дитини ОСОБА_6 вказано її адресу: АДРЕСА_11 (а.с. 39).

Стаття 405 ЦК України передбачає таке право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом:

1. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

2. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відмовляючи у задоволенні позовів за їх недоведеністю районний суд вказав, що відповідачами не було надано належних доказів того, що відповідач ОСОБА_4 не проживала у спірній квартирі. Суд не взяв до уваги довідки, які були надані суду з місця навчання дітей, так як одна із довідок не містить даних про період навчання дитини, а в іншій довідці взагалі відсутні данні щодо місця проживання дітей. Не взяв до уваги, як належний доказ договір оренди житлового приміщення від 01.09.2013 року та договір оренди житлового приміщення від 01.09.2014 року, оскільки дані договори не укладалися з ОСОБА_4 та на них відсутній її підпис.

Суд також дійшов висновку про недоведеність факту перешкоджання ОСОБА_4 у користуванні квартирою № 147 у будинку № 20 по вул. Уборевича у м. Харкові, насамперед письмовими доказами. ОСОБА_4 не зверталася до правоохоронних або комунальних органів, щоб ті зафіксували факт перешкоджання їй у вселенні до вищевказаної квартири.

Однак районний суд не взяв до уваги, що згідно до наявного в матеріалах справи чинного заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 14.04.2015 року про задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_4, зареєстрованого 24 вересня 2010 року у Московському відділі РАЦС Харківського МУЮ, актовий запис № 778, судом було встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між ними припинені у 2013 році, сторони спільне господарство не ведуть, разом не проживають (а.с. 29). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлені вказаним заочним рішенням районного суду обставини не підлягають повторному доказування по цій справі, в якій беруть участь ті ж самі особи.

Оскільки позивач ОСОБА_4 не навела доказів про поважні причини своєї відсутності з 2013 року за місцем постійної реєстрації своєї та колишнього чоловіка, АДРЕСА_12, - то при таких обставинах, відсутності ОСОБА_4 за вказаною адресою без поважних причин понад один рік, за відсутності іншої домовленості між нею та власником житла або законом, у суду були передбачені ч. 2 ст. 405 ЦК України підстави для визнання її такою, що втратила право на користування цим житлом.

Таким чином, оскільки суд неповністю зясував обставини, що мають значення для справи стосовно відсутності позивача за місцем її постійної реєстрації; порушив вказану норму матеріального права, то з передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову підлягає скасуванню, із ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення зустрічного позову.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України підлягає перерозподілу відшкодування судових витрат.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1, ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 02 лютого 2016 року змінити, скасувавши його в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_1, ухваливши в цій частині нове рішення про його задоволення.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою № 147 в будинку № 20 по вул. Уборевича в м. Харкові. Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_4 понесені нею судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

В іншій частині рішення Московського районного суду міста Харкова від 02 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді колегії