АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12.11.2015 у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, -

В С Т А Н О В И Л А

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.11.2015 в задоволенні зави Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, представником ПАТ «Укрсоцбанк» подано апеляційну скаргу, так як вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Представник заявника вказує на те, що суд першої інстанції невірно застосував Закон України «Про третейські суди», ст.389-10, 355, 360-7 ЦПК України, а також невірно зазначив, що вищевказана справа є справою про захист прав споживачів, яка виключена з компетенції третейського суду.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити заяву про видачу виконавчого листа.

Справа № 755/19169/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2802/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
В судовому засіданні представник ПАТ «Укрсоцбанк» підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, причини неявки не повідомив. А тому, в порядку ст. 305 ч 2 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 21.08.2008 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 757/6-927, за умовами якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) у розмірі 27236,00 доларів США.

Третейська угода щодо розгляду спорів, пов'язаних з виконанням умов кредитного договору безпосередньо у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків узгоджена сторонами у п. 6.2кредитного договору.

18.05.2015Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків ухвалено рішення, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Присуджено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитном договором в сумі 38315,92 дол. США, що за курсом НБУ на дату проведення розрахунку складає 821717, 71грн., а також витрати пов'язані з розглядом в третейському суді в сумі 8617, 18 грн.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив із того, що на час укладення між сторонами кредитного договору, який містить третейське застереження, Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах про захист прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, а тому третейське застереження, яке міститься в указаному кредитному договорі, укладено в порушення вимог п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», таким чином справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону, що дає підстави відмовити у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 389-10 ЦПК України та з урахуванням положень п. 2 ч. 6 ст. 56 Закону України «Про третейські суди».

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та відповідає вимогам чинного законодавства.

Порядок та підстави видачі виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів визначено главою 2 розділу VІІ-1 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 389-7 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду.

Відповідно до ст. 389-10 ЦПК України суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом;2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Вказаний Закон набрав чинності 12.03.2011.

Так, рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, ухвалено 18.08.2015, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Оскільки ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 у справі № 6-856 цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» іноземна валюта як засіб платежу може використовуватися лише у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту. Такі розрахунки повинні здійснюватися лише через уповноважені банки в порядку, встановленому Національним банком України. Розрахунки іноземною валютою між резидентами допускаються лише в магазинах безмитної торгівлі, а також під час реалізації товарів на шляху руху транспортних засобів при міжнародних перевезеннях.

Таким чином, рішення третейського суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами з позичальника та поручителів в іноземній валюті ухвалене всупереч вимогам закону щодо порядку проведення грошових розрахунків на території України в іноземній валюті.

За змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

Разом з тим, наведені вище норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Відповідні правові позиції викладені й у постановах Верховного Суду України від 02.09.2015 та від 21.10.2015.

Згідно положень ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Разом з тим, рішення третейського суду, постановлене у справі щодо проведення розрахунку за укладеним резидентом кредитним договором, предметом якого була іноземна валюта - долари США.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, встановивши, що спір, який виник між сторонами, є спором щодо захисту прав споживачів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, оскільки справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Посилання апеляційної скарги на те, що спір, який виник між сторонами не є спором щодо захисту прав споживачів, колегія суддів, враховуючи вищевикладене, вважає необґрунтованими.

Отже, доводи апеляційної скарги законність і обґрунтованість ухвали суду не спростовують , ухвала постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 361,303,307,312,314,315,320 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - відхилити.

Увалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12.11.2015 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: