АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах Публічного акціонерного товариства «БМ Банк», відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про визнання недійсною зміну умов договору по підвищенню відсоткової ставки, визнання зобов'язання частково припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №759/11176/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/3184/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Чала А.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ПАТ «БМ Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і з врахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №466/200308 від 20 березня 2008 року і договором поруки №466/200308 від 20 березня 2008 року станом на 26 травня 2015 року в загальній сумі 35 481 долара США 20 центів, з яких: прострочена заборгованість по кредиту складає 22 341,38 доларів США, заборгованість по відсоткам складає 5 559,21 долар США, заборгованість по пені складає 7 580,61 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачі кредитний договір і договір поруки не виконують, кредит і відсотки за його користування не сплачують, у зв'язку з чим виникла заборгованість у вказаній вище сумі. Просив задовольнити позов на підставі ст.ст. 525. 526. 530. 553. 554. 1050, 1054 ЦПК України.

Відповідачі звернулись до ПАТ «БМ Банк» із зустрічним позовом, в якому просили визнати недійсною зміну умов договору по підвищенню процентної ставки, визнати припиненим зобов'язання по сплаті тіла кредиту на суму 43 113,84 долара США, відсотків на суму 22 267,82 долара США за кредитним договором №466/200308 від 20 березня 2008 року, обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву тим, що відповідач ОСОБА_3 протягом шести років добросовісно здійснював платежі згідно кредитного договору за ставкою 12% річних і лише отримавши копії документів, доданих до позовної заяви, довідався, що з листопада 2008 року відсоткова ставка збільшена до 14% річних. Він не давав згоду на збільшення відсоткової ставки і банк не повідомляв його належним чином про таке підвищення в порушення пункту 6.1.2. кредитного договору.

Вважав, що ПАТ «БМ Банк» не мав правових підстав для підвищення відсоткової ставки. Крім цього, відповідач вважав, що позивач реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, від продажу якого стягувач мав отримати кошти, яких було достатньо для погашення кредитної заборгованості, однак, на думку відповідачів, банк незаконно продовжив нарахування кредитної заборгованості. Просили задовольнити зустрічний позов на підставі ст.ст. 3,6, 16, 627, 652 ЦК України.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року основний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 народження, уродженця м. ПетропавлівськКамчатської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований в АДРЕСА_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки м. Усть-Лабинськ Краснодарського краю, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 що зареєстрована в АДРЕСА_1, солідарно на користь АТ «БМ Банк» (01032. м. Київ, бульв. Т.Шевченка, 37/122; МФО 3800913, код ЄДРПОУ 3881201) - прострочену заборгованість по кредиту в сумі 22 341,38 доларів США, заборгованість з відсоткам в сумі 5 559,21 доларів США, заборгованість по пені в сумі 7 580,61 доларів США, а всього заборгованості: 35 481 (тридцять п'ять тисяч чотириста вісімдесят один) долар США 20 центів, що по курсу НБУ станом на 08.12.2015р. відповідає еквіваленту 832 034 (вісімсот тридцять зі тисячі тридцять дві) грн. 14 коп., а також 3 654 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено по суті.

Не погоджуючись з рішенням суду, представником позивача ОСОБА_5. який діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «БМ Банк», подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про солідарне стягнення заборгованості в іноземній валюті задовольнити в сумі 35481, 20 доларів США, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Крім того, погоджуючись з рішенням суду, відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій вони просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «БМ Банк» та задовольнити їх зустрічні позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «БМ Банк» підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідачів ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та заперечували проти доводів апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «БМ Банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши обґрунтованість та законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «БМ Банк» підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає в повній мірі вказаним вимогам процесуального закону.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 березня 2008 року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та і ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №466/200308, згідно якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 49 491 дол. США зі сплатою 12% річних строком повернення кредиту до 19 березня 2015року (т.1 а.с. 18-23).

20 березня 2008 року між ТОВ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ОСОБА_6 був укладений договір поруки в забезпечення основного зобов'язання між позивачем і відповідачем ОСОБА_3 (т.1 а.с. 24).

Відповідачі зобов'язання згідно кредитного договору і договору поруки не виконують, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 26 травня 2015 року в загальній сумі 35 481 долара США 20 центів, з яких: прострочена заборгованість по кредиту складає 22 341,38 доларів США, заборгованість по відсоткам складає 5 559,21 долар США, заборгованість по пені складає 7 580,61 доларів США (т. 1 а.с. 6-190).

Відповідачі проти такого розрахунку заперечували та надали суду свій розрахунок із застосуванням відсоткової ставки 12% по тілу кредиту та на підставі квитанцій про проплати кредитної заборгованості, які є у відповідачів (т.2 а.с. 51-53, 57-89).

В матеріалах справи наявний виконавчий напис нотаріуса від 27 травня 2013 року про звернення стягнення на автомобіль «Тойота Ленд Крузер», держномер НОМЕР_3 в рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «БМ Банк» в сумі 28 240 доларів США 58 центів (т. 2 а.с. 90), на виконання якого 06 червня 2013 року відкрито виконавче провадження (т.2 а.с. 91), в межах якого 12 січня 2015 року проведені електронні торги (т.2 а.с. 92, 93) у зв'язку із чим постановою ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 29 травня 2015 року виконавче провадження закінчено (т.2 а.с. 94).

В статтях 6, 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та виконанні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частини 1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

В основу заперечень відповідачів проти основного позову і в обгрунтування зустрічного позову покладено те. що. на думку відповідачів, підвищення відсоткової ставки з 12% до 14% річних ПАТ «БМ Банк» відбулось з порушення вимог закону і умов кредитного договору.

Однак, як убачається і пункту 6.1.2. кредитного договору 3466/200308 від 20 березня 2008 року, банк має право переглянути встановлену в частині №1 договору процентну ставку (12%) за користування кредитом при зміні облікової ставки Національного банку України, індексу інфляції або інших випадках, що мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів, про що повідомляється позичальнику в письмовій формі за 10 календарних днів до дня встановлення нової ставки шляхом надсилання повідомлення рекомендованим листом. Разом з повідомленням банк надсилає клієнту два примірники додаткової угоди про зміну процентної ставки. Документом, що підтверджує виконання банком своїх зобов'язань щодо повідомлення позичальника про зміну процентної ставки, є квитанція поштового повідомлення про відправлення відповідного рекомендованого листа позичальнику на адресу його проживання, вказану в розділі 11 даного договору. Ненадходження на адресу банку протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення позичальником рекомендованого листа відповіді від позичальника вважається згодою з встановленням нової процентної ставки за користування кредитом (мовчазна згода позичальника), що оформлюється додатковою угодою. По проходженні 10-денного терміну з моменту отримання позичальником рекомендованого листа банк має право нараховувати проценти за кредитом по новій процентній ставці.

На виконання вказаного вище пункту кредитного договору, позивачем надано суду повідомлення відповідача ОСОБА_3 від 23 жовтня 2008 року про збільшення процентної ставки з 12% до 14% річних у зв'язку із підвищенням облікової ставки Національного банку України, зростанням ставок по міжбанківським кредитам та депозитним операціям банків, з посиланням на ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно якої банк не може надавати кредити під процент, ставка якого є нижчою від процентної ставки за кредитами, які бере сам банк, і процентної ставки, що виплачується ним по депозитах (т.2 а.с. 104), який отримано уповноваженою особою за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_3 03 листопада 2008 року (т.2 а.с. 103).

Про те що процентна ставка була збільшена банком до 14% річних відповідачу ОСОБА_3 було відомо, про що вбачається з його заяви від 11 жовтня 2010 року до АТ «БМ Банк» про зменшення процентної ставки (т.2 а.с. 105), а також квитанції про здійснення проплат з листопада 2008 року після підвищення процентної ставки, які надав суду сам відповідач.

Наведені вище обставини свідчать про дотримання позивачем умов пункту 6.1.2, кредитного договору 3466/200308 від 20 березня 2008 року, а тому розрахунок відповідачів в зустрічному позові суми кредитної заборгованості із застосуванням процентної ставки 12% суд не може прийняти до уваги і визнати його таким, що спростовує розрахунок позивача із застосуванням процентної ставки 14%, оскільки такі заперечення відповідачів не ґрунтовані на матеріальному законі та умовах кредитного договору.

Крім цього, відповідач ОСОБА_3 тривалий час визнавав, виконував і не оспорював умов кредитного договору від 20 березня 2008 року, а із зустрічним позовом про оспорювання кредитного договору в його частині звернувся до суду лише 21 вересня 2015 року і причин, які могли б, бути визнані судом поважними, для відновлення встановленого законом строку позовної давності, суду не надано.

Відповідно до ч. 4 ст.559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як убачається з матеріалів справи, зокрема, з виписки по особовим рахункам (т.1 а.с.197-250), відповідачем ОСОБА_3 останній платіж було здійснено 29 травня 2014 року (т.1 а.с.243 на звороті), отже у позивача ПАТ «БМ Банк» в силу ст.559 Цивільного кодексу України, виникло право пред'явлення вимоги до поручителя - ОСОБА_6 щодо повернення кредиту та було подано 27 червня 2014 року до суду позовну заяву про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_3 та ОСОБА_6, яка виникла як до солідарного боржника по кредитним зобов'язаннях відповідача ОСОБА_3 (т.1 а.с. 1-4).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_6, як з поручителя.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативноправовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме воно надавалось за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті, суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент,є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Як убачається з матеріалів справи, ПАТ «БМ Банк», на час укладення кредитного договору - ТОВ «БМ Банк», мав у наявності ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Як убачається з матеріалів справи, кредитний договір між сторонами укладено 20 березня 2008 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

У рішенні суду першої інстанції наведені розрахунки заборгованості за кредитом, пені та процентами за кредитним договором із переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України, на час виникнення заборгованості, що не узгоджується з вимогами ч.2 ст.533 ЦК України.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року, у справі № 6-1900цс15,який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України.

Отже, постановляючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції у порушення ст. 533 ЦК України дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача на користь банка у гривні.

Отже до стягнення підлягає: 22341,38 доларів США - заборгованість за кредитом; 5559,21 доларів США - заборгованість за процентами; сума пені за несвоєчасне повернення кредиту - 27860 гривень 03 копійки.

Оскільки рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду у відповідності до ст.309 ЦПК України та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, відсотками та пені.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності в інтересах Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» - задовольни, апеляційну скаргу відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове, наступного змісту.

Позов Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця м.Петропавлівськ Камчатської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований в АДРЕСА_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження, уродженки м. Усть-ЛабинськКраснодарського краю, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 що зареєстрована в м. Києві. АДРЕСА_1, солідарно на користь АТ «БМ Банк» (01032. м. Київ. бульв. Т.Шевченка, 37/122; МФО 3800913, код ЄДРПОУ 3881201) - прострочену заборгованість по кредиту в сумі 22 341,38 доларів США, заборгованість з відсоткам в сумі 5 559,21 доларів США, заборгованість по пені в сумі 27860 гривень 03 копійки, судовий збір в сумі 3 654 гривні.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: