У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Писаної Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з указаним позовом, якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на свою користь заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2008 року № 34/П/36/2008-840 на загальну суму 176 000,71 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 08 грудня 2014 року становить 2 732 535 грн 98 коп., яка складається із: 154 826,82 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 грудня 2014 року становить 2 037 796 грн 31 коп. - непогашений кредит; 19 051,65 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 грудня 2014 року становить 295 790 грн 39 коп. - несплачені відсотки; 2 122,24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 08 грудня 2014 року становить 32 949 грн 28 коп. - пеня за прострочення строків виконання зобов'язань (п. 5.2 кредитного договору), а також судові витрати, мотивуючи його тим, що відповідачами порушено договірні зобов'язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра» задоволено частково.

Стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2008 року № 34/П/36/2008-840 з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «КБ «Надра» в сумі 173 878,47 доларів США та пеню в сумі 32 949 грн 28 коп.

Стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором від 24 березня 2008 року № 34/П/36/2008-840 з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «КБ «Надра» в сумі 173 878,47 доларів США та пеню в сумі 32 949 грн 28 коп. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із направленням справи на новий розгляд до цього ж суду, мотивуючи свою вимогу неправильним застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 24 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір за №34/П/36/2008-840, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 164 916 доларів США, у порядку та на умовах, визначених цим договором за програмою «Іпотечний конструктор», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,99 % на місяць строком до 11 березня 2033 року, а позичальник зобов'язувався погашати кредит та сплачувати проценти за кредитом, та повністю погасити кредит до його закінчення.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 24 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_7 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань за вказаним кредитним договором; поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі; позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1 цього договору повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, так і при невиконанні позичальником зобов'язань у цілому (п. п. 1.1, 1.2, 1.3 договору поруки) (т. 1, а. с. 14-15).

Підпунктами 2.1-2.4 пункту 2 договору поруки визначено порядок виконання зобов'язання поручителем, а саме: кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника у цілому (або в тій чи іншій його частині); повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано особисто поручителю.

Також для забезпечення виконання договірних зобов'язань 24 березня 2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_8 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_6 зобов'язань за вказаним кредитним договором, який є аналогічним договору поруки з ОСОБА_7

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що позов про солідарне стягнення заборгованості з боржника та обох поручителів одночасно не може бути задоволений, оскільки з кожним з поручителів укладено окремий договір поруки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, керувався положеннями ст. ст. 526, 543, 553, 554, 610, 612, 615, 625 ЦК України та виходив з того, що у ОСОБА_6 утворилася заборгованість перед позивачем, у зв'язку з неналежним виконанням покладених на нього зобов'язань за кредитним договором, поручителі відповідають перед кредитором окремо кожен солідарно з боржником, тому сума заборгованості підлягає солідарному стягненню з боржника та поручителів.

Проте повністю погодитися з такими висновками не можна.

Заперечуючи проти позову, представник відповідачів посилався на невідповідність фактично виданої позичальнику суми кредиту 818 100 грн., що складало 162 000 доларів США, умовам кредитного договору, оскільки фактично видана сума на 2 916 доларів менше від суми позики, зазначеної у договорі; суперечливі умови кредитного договору за якими була встановлена процентна ставка у розмірі 12,99 за один календарний місяць або 155,88 % за один рік, при цьому п. п. 3.3.1. договору встановлюється щомісячна сума мінімально необхідного ануїтетного платежу у розмірі 1874 доларів 62 центів США, а також на те, що позичальноком на погашення заборгованості відповідно до умов договору станом на 14 січня 2014 року сплачено 131 575 доларів США, включаючи відсотки та надав до матеріалів справи квитанції про сплату кредиту (а.с. 88-134).

Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суд апеляційної інстанції зазначені вище обставини залишив поза увагою, не навів мотивів, з яких вважав відсутніми факти, якими обґрунтовувались заперечення за позовом, внаслідок чого не перевірив: який розмір кредитних коштів отримано позичальником; який розмір складають виплати по основному боргу по кредиту та щомісячна відсоткова ставка, що входять в ануїтетний платіж, передбачений договором; який розмір коштів ним сплачено на погашення тіла кредиту; який розмір коштів сплачено на погашення відсотків за користування кредитом, за наявності суперечливих умов договору про розмір відсотків; який розмір заборгованості за тілом кредиту станом на дату дострокового стягнення кредиту, внаслідок чого дійшов передчасного висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Проте не може залишатися в силі і рішення суду першої інстанції, який безпідставно вважав, що позов про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителів не може бути задоволений за відсутності договору між поручителями, а також не навів ніяких мотивів ухваленого ним судового рішення та обставин, які б спростовували доводи позивача, щодо заборгованості позичальника за кредитним договором, розмір заборгованості не перевірив, спір по суті заявлених вимог не вирішив.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного визначення загального розміру вимог та всіх його складових, що підлягають сплаті кредитору та відповідно такі порушення призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, колегією суддів не приймаються доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції не зупинено провадження у справі до вирішення справи Дніпровським районним судом про визнання недійсним вказаного кредитного договору, оскільки розгляд цієї справи судом першої інстанції завершено і по суті заявленого позову ухвалено судове рішення, а відповідно до повноважень апеляційного суду на стадії апеляційного провадження суд перевіряє законність та обґрунтованість ухваленого у справі рішення на момент його ухвалення, і у такому випадку позбавлений можливості зупиняти провадження у справі до вирішення іншої справи.

Не приймаються і доводи касаційної скарги про порушення його прав як споживача та у зв'язку із цим недійсністю кредитного договору, оскільки за змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним, однак вимоги про визнання кредитного договору недійсним предметом судового розгляду у цій справі не були, тому у суду не було підстав для з'ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним з наведених відповідачем доводів.

За вказаних обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України

При новому розгляді відповідно до ст. 360-7 ЦПК України необхідно врахувати правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-1680цс15.

Керуючись ч. 3 ст. 335, ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова Т.О. Писана