У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 4 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Кагарлицька міська рада Київської області, ОСОБА_5, про визначення порядку користування земельною ділянкою за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1, а відповідачці - 3/4 частини цього будинку. Між ними був встановлений порядок користування земельною ділянкою, затверджений рішенням виконавчого комітету Кагарлицької міської ради Київської області від 17 лютого 1995 року № 15. Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 26 жовтня 2000 року вказаний житловий будинок поділено в натурі та їй виділено 1/4 частина.

Зазначала, що вона звернулася до Кагарлицької міської ради Київської області із заявою про приватизацію земельної ділянки, проте отримати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку не може у зв'язку з наявністю спору з відповідачкою щодо порядку користування земельною ділянкою.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 4 липня 2012 року вказаний позов ОСОБА_3 було задоволено частково. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 березня 2015 року.

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Кагарлицького районного суду у Київської області від 4 липня 2012 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Київської області від 2 червня 2015 року визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Кагарлицької міської ради Київської області від 2 лютого 2001 року № 16 про передачу ОСОБА_5 у власність земельної ділянки площею 0,01310 га по АДРЕСА_2 та визнано державний акт про право власності на цю земельну ділянку недійсним.

Зазначала, що вказана земельна ділянка мала бути виділена їй, проте при ухваленні рішення від 4 липня 2012 року судом це не було враховано, що є нововиявленими обставинами для перегляду рішення суду.

Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 7 вересня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 4 липня 2012 року залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2015 року ухвалу від 7 вересня 2015 року та рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 4 липня 2012 року скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Встановлено порядок користування земельною ділянкою площею 0,1437 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, та виділено ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,035925 га згідно третього варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 серпня 2014 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі ухвалу суду першої інстанції від 7 вересня 2015 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Залишаючи заяву ОСОБА_3 про перегляд рішення суду у зв'язку із нововиявленими обставинами без задоволення, районний суд виходив із того, що судові рішення, на які посилається заявник, не були підставою для ухвалення рішення суду від 4 липня 2012 року, а інших нововиявлених обставин, які б були відомі ОСОБА_3 на час ухвалення рішення, нею не доведено.

Скасовуючи зазначену ухвалу районного суду, апеляційний суд виходив із того, що обставини, встановлені рішенням апеляційного суду Київської області від 2 червня 2015 року, є нововиявленими, оскільки частина земельної ділянки площею 0,01310 га неправомірно приватизована ОСОБА_5 (п. 1 ч. 2 ст. 361 ЦПК України).

З урахуванням наведеного апеляційний суд скасував рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 4 липня 2012 року у зв'язку із нововиявленими обставинами та ухвалив нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами має здійснюватись із дотриманням вимог статей ст. ст. 361 - 365 ЦПК України,які визначають підстави і порядок перегляду, коло суб'єктів звернення із заявою про перегляд судових рішень, об'єкти перегляду, а також компетенцію (процесуальні повноваження) судів, які здійснюють такий перегляд.

Отже, за чітким змістом ч. 1 ст. 363 ЦПК України заява про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами по суті розглядається лише тим судом, який ухвалив рішення, яке переглядається. Апеляційний суд такого рішення не ухвалював.

Відповідно до ст. 365 ЦПК України розгляд заяви здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. Розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

У п. 20 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» судам роз'яснено, що за змістом ч. 2 ст. 307 ЦПК України апеляційний суд відповідно до наданих йому повноважень має право постановити ухвалу про скасування ухвали суду першої інстанції про залишення заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами без задоволення, постановленої з порушенням норм процесуального права, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, до повноважень якого законом віднесено вирішення цього питання. Нормами ЦПК України не передбачено права апеляційного суду постановляти ухвалу про задоволення такої заяви і скасування ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Отже, процесуальних повноважень розглядати заяву про перегляд рішення суду, яке було ухвалено районним судом, у зв'язку із нововиявленими обставинами, апеляційний суд немає.

У разі встановлення порушення районним судом норм процесуального права при розгляді даної заяви, апеляційний суд повинен застосувати вимоги п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, а не самому ухвалювати судове рішення по суті заяви.

За таких обставин, коли фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягаєскасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційноїінстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В. Закропивний

С.П.Штелик