Справа № 464/5861/16-ц
пр.№ 2/464/1654/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/з а о ч н е/

01.11.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого Мички Б.Р.

за участю секретаря судового засідання Янишин М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3, 13.03.2008р.н., за період з червня 2015р. по червень 2016р. в сумі 27830 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона проживає з неповнолітнім сином ОСОБА_3 Батько дитини ОСОБА_2, відповідач по справі, не піклується про дитину, не надає коштів на його утримання. Згідно рішення Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_2 зобовязаний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 24.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак з моменту винесення такого, батько дитини ухиляється від сплати встановлених рішенням суду аліментів, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30 червня 2016 року складає 13 000 грн. Зазначає, що їхній син потребує коштів на навчання, харчування, одяг та для того, щоб вона могла забезпечити йому належні умови проживання, а відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів встановлених рішенням суду, а тим самим і від виконання свого батьківського обовязку по утриманню дитини; останній має можливість сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі, так як є працездатною особою і має можливість працювати. На підставі вищенаведеного, просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина в судовому порядку.

Позивач в судове засідання не з'явилась, подала суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить розглядати справу у її відсутності та не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявивя, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності за наявних у справі достатніх доказів.

У зв'язку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в період з 11 лютого 1994 року до 23 вересня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 07 вересня 2015 року вирішено стягувати з ОСОБА_2, 1971р.н. на користь ОСОБА_1, 1974р.н., ІПН -НОМЕР_1, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 13.03.2008р.н., в твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн, щомісячно, починаючи з 24.06.2015р. і до досягнення ним повноліття.

На виконання вищевказаного рішення суду, Сихівський районний суд м.Львова видав виконавчий лист № 464/5040/15-ц від 12.10.2015р., який перебуває на виконанні у Сихівському відділі державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції.

Згідно розрахунку Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, станом на 30 червня 2016 року заборгованість відповідача ОСОБА_4 по сплаті аліментів за період з червня 2015 року по червень 2016 року становить 13000грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно представленого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати ОСОБА_2 аліментів за період з червня 2015 року по червень 2016 року, проведеного відповідно до вимог ст. 196 Сімейного кодексу України, така заборгованість становить 27830 грн.

Статтею 60 ЦПК України передбачено обов'язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Оскільки відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача, а також відсутність інформації про його матеріальне та сімейне становище виключає можливість зменшити розмір обрахованої вище неустойки, суд приходить до висновку, що таку суму з відповідача слід стягнути в повному обсязі.

Згідно пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Оцінюючі зібрані по справі докази, суд враховує, що відповідач є працездатною особою, обов'язок сплачувати аліменти виник у нього з моменту набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили. Підтвердженням відсутності вини відповідача можуть бути лише такі обставини, за яких заборгованість утворилася з незалежних від платника аліментів причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Відповідач не надав суду доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилася з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Однак судом не встановлено, а відповідачем не надано суду жодних доказів, які б давали суду підстави для застосування ч. 2 ст. 196 СК України у відношенні відповідача.

Судом встановлено, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, однак допустив заборгованість по сплаті аліментів, що стверджується розрахунком заборгованості по аліментах, проведеними державним виконавцем.

Враховуючи вищенаведене, у зв'язку з виникненням з вини відповідача заборгованості по сплаті аліментів перед позивачем, вимога позивача щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за вказаний період у вказаному розмірі є підставною та підлягає до задоволення.

Судові витрати підлягають стягненню із відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі 141, 180, 196 СК України та керуючись п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 8, 10, 57, 58, 60, 88, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з червня 2015р. по червень 2016р. в сумі 27830 /двадцять сім тисяч вісімсот тридцять/ грн.

Стягнути з ОСОБА_2551 /пятсот пятдесят одну/ грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Головуючий

Оригінал рішення виготовлено в одному примірнику, який зберігається в справі №464/5861/16-ц.