Справа № 296/6768/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"16" лютого 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді - Адамовича О.Й.

за участю: секретаря судового засідання - Світко Т.І.

представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В

Позивач, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з донькою приїхала до Житомира з Російської Федерації та з 02.10.2012 року проживала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. 09.11.2012 року позивач отримала довідку з посольства Російської Федерації про те, що вона не перебуває у шлюбі після чого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали заяву до ВРАЦС про реєстрацію шлюбу. 22.12.2012 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб.

26.12.2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 придбали у власність квартиру АДРЕСА_1, яка була оформлена на відповідача. 17.06.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач вказує, що ОСОБА_2 вигнав її з донькою з квартири, мотивуючи тим, що в договорі купівлі-продажу квартири він зазначений покупцем, а тому квартира належить йому. Однак, зважаючи на те, що квартира була придбана під час перебування в шлюбі, позивач звернулася до суду з проханням визнати за нею право власності на половину спільної квартири.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні визнав позов та не заперечував щодо визнання за позивачем право власності на 1/2 частину квартири.

Дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши в сукупності зібрані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позовних вимог відповідачем, оскільки таке відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Так, судом встановлено, що 22.12.2012 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, актовий запис № 2078, який було припинено рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17.06.2014 року (а.с. 13).

26.12.2012 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 26.12.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 5292 (а.с. 5). Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 6), витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7) та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна (а.с. 65,66).

З матеріалів справи вбачається, що 26.12.2012 року ОСОБА_3 дала згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 купити квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується заявою посвідченою приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Катюхою О.В. та зареєстрованою в реєстрі за № 5291 (а.с. 8).

Відповідно до довідки № 817 від 16.05.2015 року виданої КП «ВЖРЕП № 13» ОСОБА_3 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, разом з нею проживає її дочка ОСОБА_7 (а.с. 9).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.60 Сімейного кодексу України майно, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Суд також зазначає, що рішенням апеляційного суду Житомирської області від 30.06.2015 року (а.с. 62-64) було встановлено факт купівлі спірної квартири на ім'я ОСОБА_2 за час перебування у шлюбі сторін, а тому вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, отже, дані обставини не потребують додаткового доказування.

Крім цього, відповідно до роз'ясень, викладених у п. 23 постанови Пленому Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає розподілу (статті 60,69 СК України, ч. 3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

В судовому засіданні встановлено, що квартири АДРЕСА_1, придбана під час перебування сторін в шлюбі, відповідно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України та ч. 2 ст.370 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка у спільній сумісній власності є рівними.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання за позивачем ОСОБА_3 права власності на 1/2 ідеальної частини вартири АДРЕСА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 30, 60, 88, 209, 212, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2, ід.номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 1141,30 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О. Й. Адамович