Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/475/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кривохижа В. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

31.03.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Бубличенко В.П. Сукач Т.О.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, відділу Держгеокадастру у Добровеличківському районі Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Добровеличківська районна державна адміністрація Кіровоградської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Миколаївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, відділу Держгеокадастру у Добровеличківському районі Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Добровеличківська районна державна адміністрація Кіровоградської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Зазначала, що вона є дочкою та єдиним спадкоємцем ОСОБА_3, яка померла 19 березня 2004 року, та з якою вона постійно проживала до смерті, а тому вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері. За життя мати перебувала в членах КСП "Прогрес", що на території Миколаївської сільської ради Добровеличківського району, проте під час розпаювання земель колективної власності зазначеного КСП вона не була включена до списку осіб, який додається до отриманого КСП «Прогрес» 30 травня 1996 року державного акту на право колективної власності на землю, та не отримувала правовстановлюючих документів про право на земельну частку (пай). В липні 2015 року їй стало відомо від працівників юридичного агенства "Злагода" про існування протоколу загальних зборів КСП "Прогрес" Добровеличківського району № 6 від 13 лютого 1999 року, в якому викладено рішення про видачу ОСОБА_3 сертифікату на земельну частку (пай) із земель КСП "Прогрес". Тому і просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право на отримання земельної частки (паю) у розмірі 7,23 умовних кадастрових га, які знаходяться на території Миколаївської сільської ради Добровеличківського району, яке належало померлій 19 березня 2004 року ОСОБА_3

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2015 року у задоволенні вимог відмовлено за пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду через порушення норм матеріального і процесуального права з ухваленням нового рішення про задоволення вимог. Зазначається, зокрема, що наявність листа начальника Кіровограського обласного головного управління земельних ресурсів від 18 березня 2004 року в матеріалах справи, не є доказом того, що цей лист отримувала позивач і не є доказом пропущення строку позовної давності, оскільки про порушення свого права позивач дізналась у липні 2015 року, довідавшись про існування протоколу загальних зборів КСП «Прогрес» №6 від 13 лютого 1999 року.

Відповідачі та третя особа належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не з»явилися, представник Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області просив розглядати справу без його участі, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, яка підтримувала доводи скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні вимог за пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що, проживаючи разом з матір»ю, яка померла 19 березня 2004 року, позивач про порушення свого права дізналася або повинна була дізнатися з листа Кіровоградського обласного головного управління земельних ресурсів від 18 березня 2004 року, направленого на адресу її матері, з роз»ясненням про неможливість встановлення її членства в КСП та рекомендацією звернутися до суду.

Однак з такими висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності з п.2 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Тобто, таке право виникає у члена КСП з моменту одержання цим підприємством (товариством, кооперативом) державного акта на право колективної власності на землю.

Таким чином, право на одержання земельної частки (паю) у членів КСП виникає не з часу внесення членів КСП до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП, членом якого він є.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась, зокрема, на те, що під час розпаювання земель колективної власності КСП «Прогрес» її мати ОСОБА_3 не була включена до списку осіб, який додається до державного акту на право колективної власності на землю, та не отримувала правовстановлюючих документів про право на земельну частку (пай).

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що згідно даних книги обліку трудового стажу ОСОБА_4 працювала в колгоспі "Прогрес" в період 1965-1990 років, який було реорганізовано в КСП "Прогрес" 30 січня 1993 року ( а.с. 29 ).

Також встановлено, що згідно архівної довідки № Р-175 від 17 лютого 2004 року, виданої архівним відділом Добровеличківської районної державної адміністрації, починаючи з 1991 року ОСОБА_4 в колгоспі "Прогрес " не працювала. У протоколах загальних зборів та засідань правління колгоспу "Прогрес " за період 1990-1991 років відсутні дані про її звільнення з членів даного господарства. У книзі обліку трудового стажу відсутній запис про вихід на пенсію ( а.с. 28 ).

Згідно п.п. а, д п.6 протоколу № 1 від 30 січня 1993 року загальних зборів членів колгоспу "Прогрес", прийняті рішення про: реорганізацію колгоспу "Прогрес" в колективне сільськогосподарське підприємство "Прогрес"; прийняття в члени КСП "Прогрес" 222 працюючих осіб та 176 осіб-пенсіонерів, згідно поданих заяв, в тому числі і заява ОСОБА_4 до загальних зборів поступила 20 січня 1993 року, вхідний № 70 ( а.с.26, 71-83 ).

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що КСП «Прогрес» отримало державний акт на право колективної власності на землю 30 травня 1996 року (а.с.31).

Таким чином, правильним є висновок суду про те, що право на одержання земельної частки (паю) у ОСОБА_3 виникло з 30 травня 1996 року - з моменту передачі КСП «Прогрес» державного акта про право колективної власності на землю, членом якого вона являлась, оскільки земельна ділянка передавалась у колективну власність юридичній особі, а її члени почали спільно володіти нею після одержання державного акта про право колективної власності.

Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства, тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР.

Довідкою від 18 грудня 1999 року, виданою головою КСП "Прогрес" ОСОБА_4, підтверджується, що при розпаюванні КСП "Прогрес" вона була пропущена в списках і земельний сертифікат їй не видавався ( а.с. 27).

У судовому засіданні апеляційного суду позивач, обґрунтовуючи причини пропущення позовної давності, стверджувала, що вона від імені матері та в її інтересах у 2000 році намагалась вирішити питання щодо її права на земельну частку (пай), що свідчить про їх обізнаність щодо порушення прав матері, однак у зв»язку з отриманням відповіді голови сільської ради щодо відсутності резервних земель, а також сімейними та фінансовими проблемами, звернулась до суду з позовом лише у листопаді 2015 року.

Відповідно до п.6 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України 2004 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

На пред'явлення позову про витребування належного громадянину майна, інших вимог про захист приватної власності поширюється встановлений ст.71 ЦК УРСР (діючого на час виникнення спірних правовідносин) трирічний строк позовної давності.

Тобто, право звернення до суду виникло у ОСОБА_3 у травні 1996 року, з моменту одержання КСП «Прогрес» державного акта на право колективної власності на землю, і з цього часу починається перебіг позовної давності, а відтак трирічний строк позовної давності минув у травні 1999 року.

Навіть якщо враховувати, що про порушення свого права ОСОБА_3 дізналася з наданої їй довідки від 18 грудня 1999 року, а не з моменту отримання 30 травня 1996 року КСП «Прогрес» державного акта про право колективної власності, трирічний строк позовної давності також сплив у грудні 2002 року, ще до набрання чинності ЦК України 2004 року та до її смерті.

Таким чином, ОСОБА_3 на протязі трьох років не звернулась за захистом порушеного права, пропустивши строк позовної давності.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін (ст.75 ЦК УРСР).

Тобто, чинним на той час законодавством не передбачалась подача заяви про застосування строку позовної давності.

Таким чином, ОСОБА_3 за життя права на земельну частку (пай) не набула, ні сертифіката, ні державного акта на право власності на земельну частку (пай) не отримувала, а тому таке право до складу спадщини не входить, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання права на земельну частку (пай) за позивачем.

Оскільки встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого вона просить, у задоволенні вимог про визнання права на земельну частку (пай) за позивачем слід відмовити за безпідставністю, а не через пропущення строку позовної давності.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального права, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 18 грудня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Миколаївської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області, Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, відділу Держгеокадастру у Добровеличківському районі Кіровоградської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Добровеличківська районна державна адміністрація Кіровоградської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча:

Судді: