АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 677/1313/15-ц
Провадження № 22-ц/792/483/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар Філіпчук О.С.,

з участю: прокурора Якушко Н.А.,

представника ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Хмельницької області на рішення Красилівського районного суду від 23 грудня 2015 року у справі за позовом прокурора Красиліського району Хмельницької області в інтересах держави в особі Веселівської сільської ради Красилівського району до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, Красилівської районної державної адміністрації, ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Красилівське районне управління юстиції в особі Реєстраційної служби, про визнання незаконними і скасування розпоряджень, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

Прокурор Красилівського району, звертаючись до суду з вказаним позовом в інтересах держави в особі Веселівської сільської ради Красилівського району, зазначив, що вивченням інформації відділу Держземагенства у Красилівському районі щодо місцезнаходження на території Красилівського району земель резервного фонду, їх площі, а також фактичного використання земель вищезазначеної категорії встановлено порушення вимог земельного законодавства при наданні у власність земельних ділянок фізичним особам. Так, розпорядженням голови Красилівської районної державної адміністрації № 113/2010-р. від 15 березня 2010 року надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за межами с. Веселівка Всселівської сільської ради Красилівського району та перебувають у державній власності, загальною площею 5,81 га, у тім числі ОСОБА_1 площею 1,27 га. 27 липня 2010 року заступником голови Красилівської райдержадміністрації видано розпорядження № 374/2010-р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення громадянам земельних ділянок загальною площею 4,9694 га, з них ОСОБА_1 - площею 0,9899 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Веселівської сільської ради Красилівського району за межами населених пунктів, перебуває у державній власності, та передано земельну ділянку у власність. На підставі зазначеного розпорядження 18 серпня 2010 року відповідачу виданий державний акт на право власності на земельну ділянку, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди землі за №81. Передача ОСОБА_1 земельної ділянки у власність відбулася з порушенням вимог ЗК України та Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ Президента). Тому прокурор просив визнати незаконними і скасувати зазначені вище розпорядження, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 18 серпня 2010 року, виданий на імя ОСОБА_1, повернути земельну ділянку з кадастровим номером :05:002:0035 у державну власність.

Рішенням Красилівського районного суду від 23 грудня 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Хмельницької області, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Судом не надано належної правової оцінки тому факту, що із земель резервного фонду надана у власність земельна ділянка ОСОБА_1, який не є працівником соціальної сфери села, не був членом Комунального підприємства «Пашутинці сільськогосподарські», не проживає у цьому населеному пункті, а тому відповідно до ст.25 ЗК України (в редакції чинній на час виникнення спірних відносин), Указу Президента не мав права на отримання у власність земельної ділянки із земель резервного фонду.

У засіданні апеляційного суду прокурор апеляційну скаргу підтримала. Представник ОСОБА_1 визнав її не обґрунтованою у повному обсязі. Представник третьої особи у вирішенні спору покладається на суд.

Інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що розпорядженням заступника Красилівської райдержадміністрації № 113/2010-р від 15 березня 2010 року надано дозвіл 4 громадянам, у тому числі ОСОБА_1, на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих за межами села Веселівка Красилівського району Хмельницької області з метою передачі їх у власність громадян для ведення особистого селянського господарства. Розпорядженням заступника голови райдержадміністрації № 374/2010-р від 27 липня 2010 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок і передачу у власність громадян земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, зокрема, ОСОБА_1 передано земельну ділянку площею 0,9899 га. На підставі цього розпорядження 18 серпня 2009 року відповідач одержав державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :05:002:0035), зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 081.

Зазначені обставини підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи у позові, суд обґрунтовано виходив з того, що позов прокурора є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Висновок суду узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до п. 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, що був чинним на час виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Як передбачено ч. 6, ч. 7 і ч. 9 ст. 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ч. 1 ст. 125 ЗК України).

На підставі ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 6 Закону України від 09 квітня 1999 року № 586-ХІV «Про місцеві державні адміністрації» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази.

Відповідно до ч. 1, ч. 4, ч. 9 і ч. 10 ст. 25 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарське призначення, водний фонд, резервний фонд).

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій.

Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Пунктом 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що резервний фонд земель, який створюється в процесі приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, підлягає перерозподілу в першу чергу між працівниками державних і комунальних закладів, підприємств та організацій культури, освіти й охорони здоров'я та пенсіонерів з їх числа, що проживають у сільській місцевості.

ОСОБА_1 заперечив той факт, що передана йому у власність земельна ділянка відносилась до земель резервного фонду.

Оглянутий у засіданні апеляційного суду проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам для ведення особистого селянського господарства, розташованих за межами населеного пункту Веселівської сільської ради Красилівського району Хмельницької області, на підставі якого відповідач набув права власності на земельну ділянку, не містить інформації про те, що ця ділянка відносилась до земель резервного фонду.

Звертаючись до суду з позовом, прокурор подав суду довідку відділу Держземагенства у Красилівському районі Хмельницької області від 11 червня 2015 року № 10-2213-0.2-1867/2-15 (а.с. 7), згідно з якою земельна ділянка, яку одержав ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, належала до земель державної власності (земель резервного фонду).

Ця довідка є єдиним доказом належності спірної земельної ділянки до земель резервного фонду.

За повідомленням представника ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області у засіданні апеляційного суду, начальника відділу Держгеокадастру у Красилівському районі Хмельницької області у листі № 22-28-99.6-972/0/15-5 від 15 грудня 2015 року (а.с. 132) у відділі відсутня будь-яка технічна документація із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) в натурі, складання державних актів на право власності на земельні ділянки на території Веселівської сільської ради Красилівського району. Інформація, зазначена у раніше виданій довідці не має документального підтвердження.

Згідно з розпорядженням райдержадміністрації № 377/2004-р від 30 вересня 2004 року із змінами, внесеними розпорядженням № 387/2004-р від 05 жовтня 2004 року (а.с. 79, 80) при розпаюванні земель КП «Пашутинці - сільськогосподарські» створено резервний фонд у розмірі 15% від загальної площі сільськогосподарських угідь даного підприємства площею 410,14 га.

Із листа Веселівської сільської ради від 06 листопада 2015 року № 219 (а.с. 42) вбачається, що загальна площа земель запасу та резерву на території ради становить 355,8458 га, ці землі передані в оренду фермерському господарству «Дон-2005».

Таким чином, надана прокуратурою довідка відділу Держземагенства у Красилівському районі Хмельницької області від 11 червня 2015 року № 10-2213-0.2-1867/2-15 не може бути визнана належним доказом, оскільки вона містить інформацію щодо предмета доказування, що не підтверджена достатніми та об'єктивними засобами доказування.

Наявні у матеріалах списки громадян, які мають право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з резервного фонду і громадян соціальної сфери, що проживають на території Веселівської сільської ради і подали заяви на отримання земельної ділянки (а.с. 67, 68), не підтверджують факт порушення прав цих громадян внаслідок надання земельної ділянки відповідачу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 і ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 2 і ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Прокурор і позивач не довели, що наданням земельної ділянки ОСОБА_1 порушені права інших осіб та що одержана ним земельна ділянка належала до земель резервного фонду.

Прокуратурою не надані відповідні докази і після роз'яснення апеляційним судом сторонам права на вчинення такої процесуальної дії на підставі 4 ст. 10 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б впливали на законність рішення суду і спростовували його висновок.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області відхилити.

Рішення Красилівського районного суду від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) О.І. Талалай

Судді: (підписи) ОСОБА_4

ОСОБА_5

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І. Талалай

________________________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції ОСОБА_6 Справа № 22-ц/792/483/16

Доповідач Талалай О.І. Категорія: № 47