Провадження № 2/761/941/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі -Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" до ОСОБА_1, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року до суду надійшла позовна заява Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" до ОСОБА_2 (померла у 2013 році) та ОСОБА_1, про зобов'язання звільнення та приведення ним земельної ділянки та приведення її до стану, придатного для користування за цільовим призначенням.

Позивач зазначив, що на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 відповідачами самовільно встановлено гараж, у якому ними відкрито пункт прийому вторинної сировини.

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі КП з обслуговування житлового фонду), як балансоутримувач комунального майна територіальної громади Шевченківського району міста Києва, що відповідає за збереження та залежне використання житлового та не житлового фонду, обслуговує житловий будинок АДРЕСА_2 разом з закріпленою за ним прибудинковою територією на праві господарського відання згідно із Розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80.

Дозвільних документів на право користування земельною ділянкою прибудинкової території щодо встановлення гаражу та відкриття пункту прийому вторинної сировини, відповідачі не надали, ігноруючи всі приписи і попередження, що були направлені до них.

На підставі викладеного та ст. 212 Земельного кодексу України, позивач просив:

І. Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_1, 1952 р.н. 04107, АДРЕСА_1, звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, земельну ділянку - частину прибудинкової території площею 18 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 від самовільно встановленого гаражу. 2. Стягнути з Відповідачів на користь Позивача суму судового збору в розмірі 243,60 грн.

У письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. 36) відповідач ОСОБА_3 повідомив, долучивши свідоцтво про смерть ОСОБА_2 у 2013 році (а.с. 38) та заперечив будь яке його відношення до зазначеного позову, оскільки йому невідомо про використання земельної ділянки під пункт прийому вторинної сировини, як самовільно встановленого. Він пояснив, що між подружжям було розірвано шлюб 24.06.1997 року (а.с. 39), вони не спілкувались, він проживає окремо від сім'ї, та вважає, що ОСОБА_2 не могла здійснити використання земельної ділянки під пункт прийому вторинної сировини, оскільки була важко хворою.

Ухвалою суду від 25 січня 2016 року (а.с. 44) виключено із числа відповідачів ОСОБА_2.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги до ОСОБА_1, посилаючись на незаконність дій відповідача щодо використання самовільно зайнятої земельної ділянки, яку він зобов'язаний привести у попередній стан після знесення гаражу, що використовується під пункт прийому вторинної сировини.

Представник відповідача просив відмовити у позові, оскільки він не має відношення до вчинення дій щодо самовільного зайняття земельної ділянки та використання її під пункт прийому вторинної сировини, тому просив відмовити у позові щодо незаконності дій відповідача по використанню самовільно зайнятої земельної ділянки та знесення гаражу, що використовується під пункт прийому вторинної сировини з приведенням її у попередній стан самовільного зайняття земельної ділянки.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що у позові до ОСОБА_1 слід відмовити.

Встановлено, що за наданими представником позивача доказами, а саме Актом від 03.06.2010 року, долученими фотознімками, планом земельної ділянки підтверджено факт самовільного зайняття земельної ділянки - частини прибудинкової території площею 18 кв.м., будинку АДРЕСА_2, як вказано у Акті обслуговуючої організації - Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Татарка» від 03.06.2010 року. (а.с. 10-13).

Як пояснив представник позивача житловий будинок АДРЕСА_2, 1973 року забудови, налічує 108 квартир.

Відповідно до Наказу Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76, Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у л .жах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку є особливим об'єктом права власності на землю, оскільки призначена для розміщення й обслуговування житлового будинку та має задовольняти інтереси його мешканців. Відповідно до статті 38 Земельного кодексу України «До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування».

Порядок використання земельних ділянок багатоквартирних житлових будинків регулюється статтею 42 Земельного кодексу України, відповідно до якої «Земельні ділянки на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників».

Прибудинкова територія встановлюється для будинку (будинків) і не може виділятися для частини будинку (блоку, поверху, квартири тощо)

Враховуючи викладене, суд погоджується із доводами позивача, що самовільне встановлення гаражу на прибудинковій території житлового будинку, що характеризується як захоплення частини прибудинкової території для особистого користування окремих осіб, є порушенням права мешканців на користування прибудинковою територією, яка перебуває у їх спільній сумісній власності.

Водночас, звертаючись з позовними вимогами до відповідача, який за довідкою форми-3 від 28 травня 2015 року зареєстрований та є співвласником квартири АДРЕСА_2, позивач просив зобов'язати ОСОБА_1 звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, земельну ділянку - частину прибудинкової території площею 18 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 від самовільно встановленого гаражу.

Між тим, у відповідності із ст.60 ЦПК України обов'язки доказування і подання доказів покладені на кожну сторону, яка зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається із наданих позивачем доказів акт від 03.06.2010 року, (а.с. 10) затверджений КП ЖЕК «Татарка» підтверджує самовільне зайняття частини садиби по АДРЕСА_2.

Однак, за змістом акту відсутні дані про вчинення цих дій ОСОБА_2, якою акт не підписано та відсутній документ про відмову від підпису або інші докази про складення акту у її присутності. Всі попередження також були направлені ОСОБА_5 протягом 2010 року.

Згідно із свідоцтвом про розірвання шлюбу, запис № 443 від 24.06.1997 року, між подружжям відповідачів шлюб розірвано.

Про те, що після розірвання шлюбу він проживав окремо від ОСОБА_5, яка у якої було онкологічне захворювання тому більшість часу проводила в лікувальних медичних закладах, про що йому відомо від синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7. а також ці обставин щодо важкого стану здоров'я ОСОБА_4, як він стверджує виключають фізичну можливість здійснення дій вказаних позивачем.

Стосовно своєї участі також заперечує, посилаючись крім вищенаведених обставин на похилий вік та стан здоров'я .

Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі способами, зазначеними у пп. 3, 4, 5 ст.16 ЦК припинення дії, яка порушує право; ( п.3) відновлення становища, яке існувало до порушення; (п.4); примусове виконання обов'язку в натурі; (п.5). Тобто, йдеться про захист порушених прав та інтересів, у даному випадку фізичною особою.

Однак, як вище зазначалось за змістом ст.60 ЦПК позивач має довести позовні вимоги щодо особи, якою порушено його право.

Однак, незважаючи на заперечення відповідача з посиланням на вищенаведені обставини, представник позивачів не надав будь спростувань на викладені відповідачем обставини та надані документи про розірвання шлюбу, смерть ОСОБА_5 у 1913 році та інші доводи про те, що він не має відношення до самовільного зайняття вказаної земельної ділянки та її використання під пункт прийому вторинної сировини.

У жодному із наданих позивачем доказів не згадується прізвище відповідача та його причетність щодо самовільного зайняття та використання земельної ділянки будівництва та належності йому гаражу, що використовується під пункт прийому вторинної сировини.

За вказаних обставин, що підтверджені матеріалами справи суд вважає слід відмовити за недоведеністю у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до ОСОБА_1 про зобов'язання звільнення та приведення ним земельної ділянки та приведення її до стану, придатного для користування мешканцями будинку, до прибудинкової території якого вона віднесена за цільовим призначенням.

Враховуючи наведеного на підставі статей 15, 16, 373, ЦК України, ст.ст. 211, 212 Земельного Кодексу та керуючись ст.ст. 10, 59, 60, 169, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

У позові Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва до ОСОБА_1 про звільнення та приведення до стану придатного для користування за цільовим призначенням земельної ділянки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.