Категорія 27 Головуючий у 1 інстанції Шатілова Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року м.Маріуполь

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Кочегарової Л.М.

суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.,

секретар Герасимова Г.Є.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2» про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2» на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2» (далі ПАТ «ПУМБ») і просила визнати недійсним кредитний договір № 19819748 від 21 січня 2013 року, укладений між її сином ОСОБА_3 та ПАТ «ПУМБ». В обґрунтування вимог вказала, що рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 10 квітня 2014 року сина визнано недієздатним, у звязку з психічним захворюванням і вона призначена його опікуном. На момент укладення вищевказаного кредитного договору син не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 27 травня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено, визнано недійсним кредитний договір № 19819748 від 21 січня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «ПУМБ».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 27 травня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду (а.с.142-144).

В апеляційній скарзі на рішення суду ПАТ «ПУМБ» порушує питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального й процесуального права. Зокрема, відповідач вважає, що в судовому засіданні не були безпосередньо досліджені підстави позову ОСОБА_1, а саме, психічний стан ОСОБА_3 на час укладення оспорюваного кредитного договору.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «ПУМБ» ОСОБА_4, заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який працює в публічному акціонерному товаристві «Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча».

21 січня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ПУМБ» був укладений кредитний договір №19819748. Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 6300 грн., якмй зобовязався повернути банку у строк до 21 січня 2016 року (а.с.21-27).

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що на час вчинення правочину ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, а тому, кредитний договір є недійсним; у разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин недієздатною, позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

З висновками суду не можна не погодитися.

Згідно частині 3 статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин недієздатною, позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Обґрунтовуючи свої вимоги про визнання кредитного договору недійсним, позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що її син ОСОБА_3 тривалий час має психічне захворювання, лікувався у психіатричній лікарні, рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 10 квітня 2014 року його визнано недієздатним та її призначено опікуном сина. В цьому рішенні зазначено, що у ОСОБА_3 виявлено стійкий психічний розлад шизофренія, безперервний тип перебігу, параноїчна форма, емоційно-вольовий дефект (а.с.3).

Заперечуючи проти ухваленого рішення, яким кредитний договір був визнаний недійсним, ПАТ «ПУМБ» в апеляційній скарзі посилався на те, що вказане рішення ґрунтуються на неналежних доказах висновку експертизи щодо психічного стану ОСОБА_3, яка була проведена у іншій справі та не давала відповіді на питання, чи розумів значення своїх дій та чи міг ними керувати боржник саме у день укладення договору - 21 січня 2013 року.

Ці доводи скарги судом апеляційної інстанції визнані такими, що заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до ст.59 ЦК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, а саме, психічний стан особи повинен підтверджуватися висновками судово-психіатричної експертизи (ст.145 ЦПК України).

Тому, з урахуванням вимог ст.10 ЦПК України, яка передбачає, що суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, апеляційним судом, після розяснень вимог процесуального закону ОСОБА_1, за її клопотанням, була призначена судова психіатрична експертиза для визнання психічного стану ОСОБА_3 на час укладення оспорюваного договору.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» від 19 січня 2016 року, ОСОБА_3 має стійкий хронічний психічний розлад у формі шизофренії параноїчної, виражений змішаний тип дефекту. За своїм психічним станом у період часу, який цікавить суд 21 січня 2013 року, не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.169-172).

У даній справі, апеляційний суд враховує вимоги ч.ч.6,7 ст.147, ст.212 ЦПК України про те, що висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, однак, з урахуванням конкретних обставин справи та представлених доказів, вважає, що не погодитися з рішенням суду першої інстанції не можна.

Зокрема, зі справи вбачається, що ОСОБА_3 страдає психічним захворюванням з 2002 року, неодноразово перебував на лікуванні у Маріупольській міській психіатричній лікарні № 7 з 27 травня 2002 року по 27 червня 2002 року, з 12 листопада 2013 року по 10 грудня 2013 року, з 2002 року перебуває під наглядом районного психіатра з діагнозом «шизофренія», є інвалідом другої групи, після оформлення інвалідності працював на дому, а потім двірником (а.с.7,58,170).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що допитані у суді свідки повідомили суду, що під час укладення кредитного договору ОСОБА_3 поводився адекватно, повністю усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, розцінюються колегією критично, оскільки вказані свідки не є спеціалістами в області медицини, а є працівники ПАТ «ПУМБ», які зацікавлені у результатах справи.

Той факт, що ОСОБА_3 на момент укладення кредитного договору працював та продовжує працювати на підприємстві - у публічному акціонерному товаристві «Маріупольський металургійний комбінат ім.Ілліча» оцінюється апеляційним судом, відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, у сукупності з іншими доказами, які характеризують боржника, та мають істотне значення для справи. Ця обставина, на думку колегії, не може служити безумовним фактом, який спростовує психічний стан ОСОБА_3 на час укладення кредитного договору.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_3 визнано недієздатним рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя 10 квітня 2014 року і це рішення постановлено після укладення оспорюваного кредитного договору, апеляційний суд не може не враховувати цієї обставини при дослідженні фактичних даних, які встановлені при розгляді справи та характеризують боржника.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки висновки суду першої інстанції про те, що на час укладення кредитного договору ОСОБА_3 не розумів значення своїх дій та міг керувати ними не спростовані; позовні вимоги ОСОБА_1 про недійсність правочину, на підставі ст.225 ЦК України, підтверджені експертизою від 19 січня 2016 року, яка була проведена в рамках апеляційного провадження та медична комісія дійшла висновку, що на час укладення договору ОСОБА_3 не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції від 28 квітня 2015 року, яким кредитний договір визнано недійсним, слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «ПУМБ» відхилити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_2» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.М. Кочегарова

Судді: О.М.Пономарьова

ОСОБА_5 Доповідач Кочегарова Л.М.