Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., МартинюкаВ.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 і представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - Серебряннікової Валерії Валеріївнина рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2015 року та рішення апеляційного суду міста Києва від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог вказував про те, що 19 вересня 2008 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач відкриває відповідачу відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 22 042,11 долари США терміном до 19 вересня 2015 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 несвоєчасно виконувалися зобов'язання щодо сплати щомісячних платежів, у зв'язку з чим, з урахуванням збільшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 27 748,03 доларів США та 7 186 972,89 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2015 року, у позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 02 грудня 2015 року, рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2008 року за період з 16 жовтня 2011 року по 19 вересня 2015 року у розмірі 16 856, 52 доларів США та 2 092 032 грн 10 коп. пені, а в решті вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 просять рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі представник ПАТ «Родовід Банк» - Серебряннікова В.В. просить рішення апеляційного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а касаційна скарга представника ПАТ «Родовід Банк» - Серебряннікової В.В. підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не пропущено строк позовної давності щодо частини платежів.

Однак погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 19 вересня 2008 року між сторонами було укладено кредитний договір відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 22 042,11 долари США терміном до 19 вересня 2015 року включно та на умовах сплати 7,7 % річних.

Згідно із п.п. 3.1, 3.1.1 кредитного договору позичальник зобов'язався, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 262 долари США та нарахованими процентами, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку.

Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, указаний у пункті 3 1.6 цього Договору.

Пунктом 5.2спірного договору передбачено право банку у разі недотримання позичальником умов цього договору вимагати в односторонньому порядку дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 526 , 530 , 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання та визначили умови такого повернення коштів, зокрема, в разі несплати позичальником до 10 числа (включно) кожного календарного місяця щомісячної суми платежу у розмірі 262 долари США в рахунок часткового погашення заборгованості (п. п. 3.1, 3.1.1.), у банку, починаючи з 11 числа цього календарного місяця, виникли права, визначені п. 5.2 спірного кредитного договору.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач у лютому 2009 року перестав здійснювати періодичні платежі, а тому з урахуванням умов укладеного між сторонами кредитного договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив наступного дня після 10 числа календарного місяця, тобто з 11 лютого 2009 року, що й також підтверджується розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що саме з цієї дати ОСОБА_4 позивач розпочав нараховувати прострочку за кредитом та прострочені проценти за користування кредитними коштами.

Оскільки строк виконання основного зобов'язання було змінено - на 11 лютого 2009 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду з зазначеним позовом лише 16 жовтня 2014 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Таким чином, висновок місцевого суду про те, що банком пропущено встановлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності та поважності причин його пропуску не наведено є правильним й відповідає вимогам Закону

Поряд із цим, висновок апеляційного суду про те, що строк позовної давності щодо частини щомісячних платежів за кредитом, право на стягнення яких виникло із жовтня 2011 року не сплив, а тому в цій частині заявлених вимог позов підлягає задоволенню, є неправильними, і ухвалюючи рішення про стягнення щомісячних платежів за кредитом, процентів за користування кредитом та пені за період із 16 жовтня 2011 року по 19 вересня 2015 року, не врахував, що у зв'язку із неналежним виконання умов договору, змінився строк виконання основного зобов'язання (п. 5.2. договору), та банк мав право з 11 лютого 2009 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду із позовом, однак позовну заяву подав до суду лише у жовтні 2014 року.

Після зміни строку виконання зобов'язання до 11 лютого 2009 року усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою п. 5.2. договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 11 лютого 2009 року не підлягали виконанню.

Отже висновок апеляційного суду, про те, що із ОСОБА_4 на користь банку підлягають стягненню кредиті кошти по сплаті щомісячних платежів в межах трьохрічного строку позовної давності до дня звернення до суду із зазначеним позовом, починаючи із жовтня 2011 року є помилковим.

При цьому, за змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Саме такі висновки щодо застосування ст. ст. 253, 254, 256, 257, 258, ч. 1 ст. 261 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України викладені у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року (6-249цс15), які згідно із ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно з вимогами ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 задовольнити.

Касаційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - Серебряннікової Валерії Валеріївни задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду міста Києва від 02 грудня 2015 року скасувати, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 02 липня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко
В.І. Мартинюк