"13" січня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Гаврилової О.В.,
при секретарі Неділько Л.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -
Позивача ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2, а також просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2000,00грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 лютого 2006 року між сторонами зареєстровано шлюб, від якого сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, спільне життя з відповідачем у подальшому не склалось, відповідач не надавав допомоги у догляді та вихованні дитини, ображав позивача, з вересня 2015р. сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем, сімейні відносини припинені, поновлення яких суперечило б інтересам позивача та дитини. Відповідач фізично здоровий, утриманців не має, проте не працює та не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, фактично ухиляється від виконання батьківських обов'язків.
Позивач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.
На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Згідно з положенням ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 28.02.2006 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що у книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис за №303. (а.с. 6)
Сторони від шлюбу мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5).
Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.
Судом встановлено, що сімейне життя сторін не склалось у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер, за даних обставин поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають.
Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.
Суд прийшов до висновку, що сім'я розпалась остаточно і поновити шлюбні відносини між сторонами неможливо. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Позивач займає категоричну позицію щодо розірвання шлюбу, заперечує будь-яку можливість для примирення з відповідачем.
Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.
Сторони проживають окремо за обопільною згодою, що не пов'язаною з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми чи інших поважних причин. При таких обставинах сім'я фактично розпалась і поновити сімейні відносини неможливо.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, проживають окремо, формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.
За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір'ю за місцем її проживання, перебуває на повному матеріальному забезпеченні позивача, відповідач офіційно не працевлаштований, в добровільному порядку не приймає участі в утримані дитини.
Суд звертає увагу на невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню доньки та перекладення всього тягаря батьківського обов'язку по її утриманню та вихованню на позивача. Також, суд враховує, що відповідач не має постійного заробітку, однак не має перешкод у вирішенні питання працевлаштування, у тому числі й за станом здоров'я, аліментів на інших дітей не сплачує.
Враховуючи стан здоров'я дитини, матеріальне становище позивача та відповідача, визначений Законом обов'язок батьків приймати однакову участь у вихованні та утриманні дитини, те, що відповідач може надавати незначну матеріальну допомогу дружині, оскільки офіційно не працює, пороте не має перешкод у працевлаштуванні, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки підлягають частковому задоволенню - в розмірі 800,00грн. щомісячно на утримання дитини, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідача судового збору за вимогою про розірвання шлюбу.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за вимогою про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена, в сумі 487,20грн.
Керуючись ст. ст. 36, 51, 111, 112, 141, 150, 180-184, 190 Сімейного кодексу України, ст. 10, 11, 57-60, 74-77, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 223-226, 232, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити частково.
Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 28 лютого 2006 року (актовий запис №303) - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 800,00грн. щомісячно, починаючи з 12 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 487,20грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я: