Справа № 180/3139/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 рокуМарганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - БЕСПАЛЬОК О.А.

при секретарях - ГАНОЧЕНКО Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Марганці цивільну справу за позовами

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з участю третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності у порядку спадкування за законом та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з участю третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту родинних відносин, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 та рідним дідусем ОСОБА_1 та визнання права власності у порядку спадкування за законом на 2/3 частини квартири № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області після смерті батька ОСОБА_4, померлого 06 листопада 2012 року.

В обґрунтування позову покликаються на те, що являється сином ОСОБА_4, який народився 24 липня 1953 року у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_5 та ОСОБА_3, у свідоцтві про народження серії ЯВ № 341979, виданого 12 серпня 1953 року якого, батьком записаний ОСОБА_3, а матірю ОСОБА_5 Його бабуся та дідусь не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак за рішенням народного суду м.Марганець від 26 квітня 1961 року з ОСОБА_3 присуджено стягнення аліментів на користь ОСОБА_5 на сина ОСОБА_4 Зазначає, що дідусь, зокрема, відмовився від прийняття спадщини після смерті свого сина на його користь. 21 листопада 2011 року померла його бабуся ОСОБА_5, а 20 вересня 2013 року дідусь - ОСОБА_3 Після смерті бабусі залишилось спадкове майно, а самеАДРЕСА_1, що по вул. Південний Квартал, 9 у м.Марганець Дніпропетровської області, у звязку з чим, його батько ОСОБА_4 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про прийняття спадщини не встиг, оскільки помер 06 листопада 2012 року у м.Норильськ. Спадкоємцями першої черги після смерті останнього являються ОСОБА_2, ОСОБА_3 та він. ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на його користь, однак, коли він звернувся до нотаріуса, то отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька, оскільки не надав документи, що підтверджують факт родинних відносин ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та правовстановлюючі документи на спадкове майно, які у нього відсутні, а ті, що залишилися після смерті ОСОБА_5 наявні лише у копіях. Факт встановлення родинних стосунків необхідний для прийняття спадщини. Просить позов задовольнити.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 07 листопада 2012 року, на майно, яке він фактично прийняв у спадщину після смерті ОСОБА_5, померлої 06 листопада 2011 року, а саме, 1/2 частину квартири № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області.

В обґрунтування позову покликається на те, що ОСОБА_4 являється йому та ОСОБА_1 батьком, матірю якого є ОСОБА_5, яка за життя придбала квартиру № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області. Однак, 21 листопада 2011 року бабуся померла, після смерті якої батько звернувся у встановлений законом строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про прийняття спадщини не отримав, оскільки 07 листопада 2012 року помер у м.Норільську Красноярського краю ОСОБА_6 Федерації. Після його смерті відкрилась спадщина на спірну квартиру, що він фактично отримав у спадок. Спадкоємцями першої черги являються він та його брат ОСОБА_1, обоє звернулись до нотаріуса у встановлений законом термін з заявою, однак видати свідоцтво про прийняття спадщини нотаріус відмовив, оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 19 лютого 2016 року дані позови обєднано у одне провадження.

Позивач та його представник ОСОБА_7 (по позову ОСОБА_1В.) та відповідач та представник відповідача (по позову ОСОБА_2В.) в судовому засіданні свій позов підтримали, дали пояснення, аналогічні його фабулі. Просять позов задовольнити. Позов ОСОБА_2 просили задовольнити частково, визнати за ним право власності на спірну квартиру в розмірі 1/3 в порядку спадкування за законом.

Представник відповідача ОСОБА_8 (по позову ОСОБА_1В.) та представник позивача (по позову ОСОБА_2В.) позов ОСОБА_2 підтримав з мотивів, викладених у такому, дав аналогічні пояснення, просив такий задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, в частині визнання права власності задовольнити частково, а саме, визнати право власності по 1/2.

Відповідач позивач ОСОБА_2 та представник третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Марганецького міського управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно, про причини неявки суд не повідомили, у звязку з чим суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, опитавши свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, вивчивши матеріали справи, оглянувши спадкові справи після смерті ОСОБА_4, цивільну справу № 180/1178/13-ц, суд приходить до висновку про наступне.

У відповідності до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до свідоцтва серії ЯВ № 341979, виданого 12 серпня 1953 року ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками записані ОСОБА_5 та батько ОСОБА_11 (а.с.3).

Рішенням народного суду м.Марганець Дніпропетровської області від 26 квітня 1961 року з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3 стягнуто аліменти в розмірі 20 рублів щомісячно на ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що являлась сусідкою ОСОБА_5 та ОСОБА_3, які проживали однією сімєю у квартирі № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області, у фактичного подружжя народився син ОСОБА_4 Зазначила, у спільному будинку проживає з моменту здачі його в експлуатацію, приблизно з 1961-1962 років. Переконана, що ОСОБА_3 є рідним батьком ОСОБА_4 про що свідчить їх схожість, ОСОБА_3 визнавав сина.

Відповідно до ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згаданим рішенням народного суду м.Марганець Дніпропетровської області від 26 квітня 1961 року встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 спільно проживали з 1952 по 1955 рік.

Тому суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_9, оскільки як зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_5 спільно проживали з 1952 по 1955 рік, а така зазначає, що у спільний будинок, у якому проживала по сусідству з останніми переїхала з моменту здачі такий в експлуатацію у 1961-1962 роках.

Однак, опитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 ствердила, що являється дружиною покійного ОСОБА_3, у якого у фактичних шлюбних стосунках до неї з ОСОБА_5 народився син ОСОБА_12, з яким він підтримував тісний зв'язок як батько та син, а в подальшому й з онуком ОСОБА_1 Зазначає, що її покійний чоловік визнавав себе рідним батьком ОСОБА_4, який постійно по приїзду з Росії до них приїжджав, допомагав.

Оцінивши в сукупності докази, надані сторонами та здобуті судом, суд вважає за необхідне встановити факт родинних стосунків, а саме, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4 та рідним дідусем ОСОБА_1

Встановлення даного факту необхідне ОСОБА_1 для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4

Як вбачається з свідоцтва про народження серії У-БА № 289201, виданого 08 травня 1986 року ОСОБА_2 народився 11 вересня 1976 року, його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.52).

Згідно свідоцтва про народження серії У-БА № 483760, виданого 16 вересня 1988 року ОСОБА_1 народився 14 серпня 1988 року, його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_13 (а.с.5).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 02 квітня 1992 року ОСОБА_5 придбала у власність квартиру № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області (а.с.10).

04 червня 1992 року ОСОБА_5 уклала заповіт на користь ОСОБА_4, а саме, розпорядилась належною їй квартирою № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області (а.с.42з).

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КИ № 426018, виданого 21 листопада 2011 року ОСОБА_5 померла 20 листопада 2011 року, актовий запис № 708 (а.с.7), про що й свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 28845864 від 28 листопада 2011 року (а.с.41-42).

Як вбачається з ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

28 листопада 2011 року ОСОБА_4 звернувся до Марганецької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 (а.с.38).

Тобто, померлий ОСОБА_4 вважається таким, що прийняв у встановлений законом строк спадщину, оскільки з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про прийняття спадщини звернувся через 8 днів після смерті спадкодавця ОСОБА_5 Заяви про відмову від прийняття спадщини у шестимісячний строк останній не подавав.

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії Н-БА № 690380, виданого 07 листопада 2012 року ОСОБА_4 помер 06 листопада 2012 року в м.Норільськ Красноярського краю Росії (а.с.4).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Тобто, спадкоємцями після смерті ОСОБА_4, являються ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, частки яких у спадковому майні є рівними.

20 березня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.46).

Як вбачається з п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч.1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Частиною 5 цієї статті передбачено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Згідно з ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року Відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини.

28 березня 2013 року ОСОБА_3 подав заяву № 141 про відмову від належної частки у спадщині після смерті його сина ОСОБА_4 на користь його сина (свого внука) ОСОБА_1 (а.с.47).

Відповідно до ч.2,3 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

01 квітня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до Марганецької державної нотаріальної контори з заявою № 145 про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_4 (а.с.48-49).

11 квітня 2013 року листом № 478/01-16, що міститься у справі № 180/1178/13-ц ОСОБА_3 повідомлено, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась 06 листопада 2012 року, однак оформити свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки відсутні документи, що встановлюють родинні стосунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.16 справи № 180/1178/13-ц).

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-КИ № 530183, виданого 20 вересня 2013 року ОСОБА_3 помер 20 вересня 2013 року, актовий запис № 602 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії 24АА1321961, виданого 29 жовтня 2013 року у м.Норильську Красноярського краю ОСОБА_6 Федерації ОСОБА_2 отримав у спадщину 1/2 частину квартири № 9, що по вул. Будівельна, 18 м.Норільськ Російської Федерації (а.с.28), а також свідоцтва про право на спадщину за законом серії 24АА1322171, виданого 15 лютого 2014 року у м.Норильську Красноярського краю ОСОБА_6 Федерації ОСОБА_2 отримав у спадок 1/2 частку права вимоги грошових засобів, зі всіма відсотками і компенсаціями, що знаходяться у АКБ «Росбанк» (а.с.29).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 квітня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_1 на невизначене спадкове майно, оскільки не подано документів, що підтверджують факт родинних відносин померлого ОСОБА_4 з його батьком ОСОБА_3, який звернувся до Марганецької ДНК із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 та документів, що підтверджують право власності за спадкодавцем ОСОБА_4 на спадкове майно, а також відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с.8).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 січня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_4 на спадкове майно, оскільки не подано документу, що підтверджує право власності на спадкове майно, відомостей та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с.104).

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Згідно п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, а у відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою.

Померлий ОСОБА_4 був громадянином ОСОБА_6 Федерації.

Відповідно до ч.2 ст. 48 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, що ратифікована Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року провадження у справах про спадкування нерухомості знаходиться у компетенції органів країни, на території якого перебуває нерухоме майно.

Згідно до ч.2 ст. 45 Конвенції право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної сторони, на території якої знаходиться майно.

Як вбачається з ст. 38 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року право власності на нерухоме майно визначається за законодавством Договірної сторони, на території якої знаходиться це майно.

Відповідно до ч.1 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч.1 ст. 39 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Як вбачається з положень статті 40 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права, відомості про які підлягають внесенню до державних реєстрів, визначаються правом держави, у якій це майно зареєстровано.

Оскільки спірна квартира знаходиться на території України, підлягає державній реєстрації саме на цій території, тому судом застосовано національне законодавство.

Положеннями ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним - ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Як вбачається з положень ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (власності) від спадкодавця до спадкоємців.

Згідно розяснень п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою

спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому

цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в

нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про

визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до досліджених в судовому засіданні обставин, вивчених матеріалів, доказів, наданих сторонами вбачається, що сторонам не видано свідоцтво про право на спадкування за законом, оскільки у таких був відсутній оригінал правовстановлюючого документу, а ОСОБА_1, крім того, оскільки не надав документів, що посвідчують факт родинних стосунків його померлого батька ОСОБА_4 та дідуся ОСОБА_3

Право на спадщину у ОСОБА_3 на момент написання відмови існувало, однак таке було не належним чином підтверджене, що не свідчить про незаконність такої, що дав останній від спадщини.

Оскільки за життя ОСОБА_3 відмовився від своєї обовязкової частки у спадщині після смерті свого сина ОСОБА_4 на користь свого внука ОСОБА_1, його заяву про відмову нотаріусом не прийнято, оскільки останній не подав доказів факту родинних стосунків, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а позов ОСОБА_2, відповідно, до часткового задоволення.

Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, суд не вбачає перешкод для визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом, після смерті його батька ОСОБА_4, померлого 06 листопада 2012 року, на 2/3 частини квартири № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області, та за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом, після смерті його батька ОСОБА_4, померлого 06 листопада 2012 року, на 1/3 частини квартири № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що таке не порушує законних прав та інтересів інших осіб.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 сплачені ним при зверненні до суду 974 грн. 40 коп. судового збору, та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп.

Крім того, ОСОБА_2 підлягає поверненню 0 грн. 80 коп. зайво сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212, 214-215, 218, 256 ЦПК України, на підставі про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, що ратифікована Законом України № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. ст. 16, 321, 328, 1223, 1261, 1267, 1268, 1273-1276 ЦК України, ст. 41 Конституції України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_14 задовольнити.

Встановити факт родинних стосунків, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлий 20 вересня 2013 року, є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлого 06 листопада 2012 року, і рідним дідусем ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Визнати за ОСОБА_14 право власності в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_4, померлого 06 листопада 2011 року, на 2/3 частини квартири № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_14 974 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_4, померлого 06 листопада 2011 року, на 1/3 частини квартири № 14, що по вул. Південний квартал, 9 у м.Марганці Дніпропетровської області.

Стягнути з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_2 зайво сплачений судовий збір у розмірі 0 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів після проголошення через Марганецький міський суд до Апеляційного суду Дніпропетровської області.

СУДДЯ О.А.БЕСПАЛЬОК

Оригінал рішення.