АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7126/2016 Головуючий в 1-й інстанції - Шереметьєва Л.А.
Доповідач-Чобіток А.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Крижанівської Г.В.

при секретарі - Юрченко А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до Промислової академії про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та індексації, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року позивач пред»явив вказаний позов до відповідача та зазначав,що з 14.10.2005 року по 10.08.2009 року працював на посаді проректора Промислової академії.

Наказом №33 від 07.08.2009 року був звільнений з займаної посади за власним бажанням з 10.08.2009 року.

В день звільнення відповідач в порушення ст.116 КЗпП України не виплатив йому всі належні при звільненні суми,а саме:заборгованість по заробітній платі у розмірі 14 551,86 грн.,а саме: за 2-й квартал 2009 року у розмірі 8729,41 грн. та за липень 2009 року у розмірі 5822,45 грн.,що підтверджується довідкою № 4316/д/29-204 від 08.10.2010 року ДПІ у Солом»янському районі м. Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 07.07.2015 року визнано його кредитором Промислової академії на суму 14 551,86 грн. - вимоги першої черги.

Посилаючись на те,що вказана заборгованість по заробітній платі не була виплачена у передбачені законодавством строки,позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку,тобто за період з 10.08. 2009 року по грудень 2015 року в сумі 327 145 грн.44 коп. та індексаційні втрати за цей період у розмірі 17 941 грн.26 коп.

РішеннямСолом»янського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з Промислової палати на користь позивача 145 570,32 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове,яким задовольнити позовні вимоги в повному об»ємі. Зазначає,що суд першої інстанції неправильно застосував під час розрахунку середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 та безпідставно відмовив у стягненні інфляційних втрат,передбачених ЗУ«Про індексацію грошових доходів населення».

Вислухавши доповідь судді,пояснення осіб,що з»явилися в судове засідання,обговоривши доводи апеляційної скарги,обставини справи,колегія суддів приходить до наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача 145 570,31 грн. - середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати,суд першої інстанції виходив з того,що середньоденний заробіток позивача на момент звільнення становив 97,04 грн.,а кількість днів затримки розрахунку становить 2 232 дні за період з 11.09.2009 року по 21.10.20015 року,тобто по день визнання відповідача банкрутом за постановою Господарського суду м. Києва від 22.10.2015 року, але позивач просив стягнути середній заробіток лише за 1611 днів.

Відмовляючи у стягненні індексацій них сум,суд керувався ч.1 ст.38 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом» і вважав безпідставними вимоги в цій частині.

Колегія суддів вважає,що суд помилково прийшов до таких висновків,оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону,що регулюють правовідносини,які виникли між сторонами.

Разом з тим на думку колегії,суд правильно визначив,що дану справу слід розглядати в порядку цивільного провадження,пославшись на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 709/0/4-13 від 07 травня 2013 року «Про визначення юрисдикції спору про стягнення заробітної плати у випадках банкрутства боржника»,яким роз»яснено, що у зв» язку з набранням чинності 19 січня 2013 року ЗУ від 22 грудня 2011 року № 4212-VІ «Про внесення змін до ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»,справи про банкрутство боржника,порушені господарськими судами до 19 січня 2013 року,не впливають на визначення юрисдикції справ у спорах з майновими вимогами до боржника,стосовно якого порушено справу про банкрутство,і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Встановлено, що з 14.10.2005 року по 10.08.2009 року позивач працював на посаді проректора Промислової академії.

Наказом №33 від 07.08.2009 року він був звільнений з займаної посади за власним бажанням з 10.08.2009 року.

Довідкою ДПІ у Солом»янському районі Головного управління ДВС у м. Києві підтверджено,що позивачу було нараховано за 2-й та 3-й квартали 2009 року заробітну плату у розмірі 14 551 грн.86 коп.,яка при звільненні позивача в серпні 2009 року не була виплачена.

При обчисленні середнього заробітку позивача за весь час затримки виплати заробітної плати при звільненні відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати,затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100,який передбачає таке обчислення,виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи,що передують події,з якої пов»язана відповідна виплата,суд не звернув уваги на те,що останніми двома місяцями роботи позивача до його звільнення є червень та липень 2009 року і саме з заробітної плати за ці місяці відповідно 2 909,80 грн. та 5822,45 грн. належить обчислювати середній заробіток.

Враховуючи 43 робочі дні за вказані місяця ( 20 робочих днів у червні та 23 робочих днів у липні 2009 року ), середньоденна заробітна плата становить 203 грн.07 коп.

Оскільки позивач час затримки виплати заробітної плати визначив кількістю робочих днів за період з 08.2009 року по 12.2015 року,яка складає 1611 днів,то загальний розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати позивачу становить 327 145 грн.77 коп.

При цьому колегія суддів звертає увагу на ухвалу Господарського суду м. Києва від 07.07.2015 року,якою позивача визнано кредитором Промислової академії на суму 14 551, 86 грн.,а ухвалою того ж суду від 22.03.2016 року позивача визнано кредитором Промислової палати на загальну суму 345087,03 грн.,до якої входить середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян,одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру,зокрема заробітна плата.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення індексаційних втрат у розмірі 17 941,26 грн. в зв»язку з невиплатою заробітної плати за вищевказаний період, суд першої інстанції виходив з того,що відповідно до ч.1 ст.38 ЗУ « Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом » суми індексації оплати праці відносяться до економічних санкцій,а тому не підлягають стягненню в процедурах банкрутства боржника.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком,оскільки відповідно до ч.4,5,6,12 вказаного Закону мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство,під час якого забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів,за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства,не нараховується неустойка,(штраф,пеня),не застосовується інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов»язань і зобов»язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування,податків і зборів (обов»язкових платежів).Мораторій на задоволення вимог кредиторів застосовується до вимог кредиторів щодо відшкодування збитків,що виникли у зв»язку з відмовою боржника від виконання зобов»язань,у порядку,передбаченому частиною десятою статті цього Закону.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати, аліментів, відшкодування шкоди,заподіяною здоров»ю та життю громадян, авторської винагороди,на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Оскільки сума індексації оплати праці є складовою заробітної плати,а відповідно не відносить до цивільно-правових та інших економічних санкцій, то дія мораторію на задоволення цих вимог кредиторів не розповсюджується.

За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача індексаційних сум у розмірі 17 941,26 грн. підлягають задоволенню.

З огляду на викладене колегія суддів вважає ,що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.304,307,309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким :

Позов ОСОБА_3 задовольнити та стягнути з Промислової академії на користь ОСОБА_3 327 145,77 грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати та індексаційні втрати у розмірі 17 941 грн.26 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -