АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 758/3936/15-ц Головуючий в І інстанції: Шаховніна М.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2208/2016 Доповідач: Слободянюк С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Слободянюк С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф., Корчевного Г.В.,

при секретарі - Івченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва на рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року за позовом Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої пенсії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої пенсії.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач перебував у них на обліку та отримував пенсію по втраті годувальника. Згідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 було надано заяву про поновлення пенсії по втраті годувальника та довідку від 05 вересня 2005 року № 10, видану Київським державним вищим музичним училищем ім. P.M. Глієра, в якій зазначалося, що відповідач навчався з 01 вересня 2003 року по 01 липня 2007 року. Відповідача було відраховано з училища, у останнього перед позивачем виникла переплата пенсії за період з 01 липня 2005 року по 31 січня 2007 року у розмірі 2091,66 грн., яку УПФУ в Подільському районі м. Києва просить стягнути на свою користь з відповідача.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Управління пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва (далі УПФУ) подали апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Справу розглянуто без участі апелянта, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове зворотне відправлення від 24 грудня 2015 року. Причини неявки суду не повідомлено, заяв про розгляд справи у відсутність апелянта суду не надано.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

В судовому засідання ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в УПФ України у Подільському районі м. Києва відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та отримував пенсію по втраті годувальника.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ОСОБА_1 було надано заяву до управління про поновлення пенсії по втраті годувальника та довідку від 05 вересня 2005 року № 10, видану Київським державним вищим музичним училищем P.M. Глієра, в якій зазначалося, що ОСОБА_1 навчається у них з 01 вересня 2003 року по 01 липня 2007 року (а. с.18-19).

Розпорядженнями УПФУ в Подільському районі м. Києва від 07 вересня 2005 року поновлено виплату пенсію по втраті годувальника ОСОБА_1 з 06 вересня 2005 року по 31 серпня 2006 року (а. с.17).

21 вересня 2006 року відповідачем було надано заяву до УПФ про поновлення виплати пенсії та довідку від 19 вересня 2006 року № 128, видану Київським державним вищим музичним училищем ім. P.M. Глієра (а. с. 21-22).

Розпорядженнями УПФУ в Подільському районі м. Києва від 22 вересня 2006 року було поновлено пенсію по втраті годувальника відповідачу з 01 вересня 2006 року по 30 червня 2007 року (а.с.20).

23 січня 2007 року до УПФ надійшов лист Київського державного вищого музичного училища ім. P.M. Глієра, в якому зазначалося, що ОСОБА_1 відраховано з 30 червня 2005 року наказом від 30 червня 2005 року № 125-ОД (а. с. 23).

Розпорядженням від 29 січня 2007 року управлінням пенсійного фонду припинено виплату пенсії відповідачу.

За період з 01 липня 2005 року по 31 січня 2007 року позивачем здійснено було відповідачу переплату пенсії у сумі 2 091 грн. 66 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був надісланий лист від 18 жовтня 2013 року із вимогою добровільної сплати суми надмірно сплачених коштів у розмірі 2 091 грн. 66 коп. (а. с. 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Статтею 1215 ЦК України встановлено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

За змістом ст. 1215 ЦК України безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13, де Верховний Суд України зробив висновок, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини 1 ст. 1215 ЦК (зокрема, пенсія), за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» установлено, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Крім того, чинним законодавством встановлено спеціальний порядок, а саме: згідно з ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4 (далі - Порядок).

Згідно з п. 3 цього Порядку повернення коштів проводиться відповідно до ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у випадках виявлення подання громадянами недостовірних відомостей про заробітну плату чи інший дохід, стаж роботи, несвоєчасного подання відомостей про зміну у складі сім'ї тощо.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема у випадку надання недостовірної інформації або взагалі ненадання відповідної інформації.

При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (постанова Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91 цс 14).

Згідно наданих суду квитанцій за період з квітня 2007 року по травень 2010 року, відповідачем на погашення боргу перед позивачем було сплачено 2 500 грн. (а. с. 47-55), а отже ОСОБА_1 виконав зобов'язання щодо повернення надмірно сплаченої суми пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Доводи апелянта про те, що до теперішнього часу відповідач не перерахував до управління заборговані кошти спростовуються матеріалами справи, зокрема квитанціями про погашення ОСОБА_1 боргу за період з квітня 2007 року по травень 2010 року, в розмірі 2 500 грн. (а. с. 47-55).

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції про відмову у позові не спростовують, колегія суддів вважає, що рішення оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим і скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Подільському районі м. Києва відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: