Справа № 265/4269/16-ц
Провадження № 2/265/1734/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 жовтня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненко О.В.,

за участю секретаря Сагайдак Є.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

25 липня 2016 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики в сумі 20000 гривень, з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, витрати з оплати судового збору в сумі 551,20 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 650 гривень.

В обґрунтування позову зазначає, що 23 вересня 2008 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики грошових коштів в сумі 7000 гривень, які відповідач зобов'язалась повернути протягом шести місяців, тобто до 23 березня 2009 року. 10 жовтня 2008 року відповідач позичила в нього гроші в сумі 6000 гривень, 23 жовтня 2008 року - в сумі 3200 гривень, 23 жовтня 2010 року - в сумі 1750 гривень та 2050 гривень, що підтверджується доданою до позову розпискою. Строк повернення вказаних сум у розписці не обумовлювався, оскільки по існуючій домовленості між ними відповідач повинна була повернути йому гроші за першою вимогою. Після спливу шести місяців з дня складення розписки він звернувся до відповідача з проханням повернути гроші. Вона повернути борг не відмовлялась, але посилаючись на тяжке матеріальне становище, обіцяла повернути гроші, як тільки зможе. Після цього з вимогами про повернення боргу він звертався до відповідачки у 2010 році, у грудні 2013 року. Востаннє відповідач відмовила йому у поверненні боргу, отже у грудні 2013 року він дізнався, що його право порушене. Вважає, що має право на стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Позивач та його представник за договором про надання правової допомоги ОСОБА_3 до зали суду не прибули, надавши заяву, якою просять справу розглядати за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. До заяви додають оригінал розписки про отримання ОСОБА_2 грошей та розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних станом на 27 жовтня 2016 року.

Відповідач до суду жодного разу не прибула. Судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованою адресою її проживання, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 74 ЦПК України.

Враховуючи наведене, суд, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, при цьому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

При цьому суд враховує правову позицію, викладену у постанові № 6-79цс14 від 02 липня 2014 року.

Судом встановлено, що 23 вересня 2008 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) з одного боку та ОСОБА_2 (Позичальник) з іншого, був укладений договір позики, за умовами якого Позикодавець передав у власність Позичальникові грошові кошти в сумі 7 000 гривень строком на пів роки, тобто до 23 березня 2009 року, що підтверджується доданою до позову розпискою.

Позивач також стверджує, що на підставі даної розписки він передав відповідачці у борг: 10 жовтня 2008 року - 6000 гривень, 23 жовтня 2008 року - 3200 гривень, 23 жовтня 2010 року - 1750 гривень та 2050 гривень, а всього - 20000 гривень, які остання обіцяла повернути за першою вимогою, а у грудні 2013 року відмовила йому у поверненні боргу. Доказів, які б спростовували дані твердження суду не надано, у зв'язку з чим суд вважає ОСОБА_2 такою, що порушила зобов"язання за договором позики на суму 20000 гривень та прострочила його виконання з січня 2014 року.

Розраховуючи 3 % від простроченої суми неповернутого боргу суд виходить з наступного: 20000 гривень х 3 % х 1032 днів (кількість днів прострочення) / 365 : 100 = 1696,44 гривень.

Розраховуючи суму боргу з урахування індексу інфляції за період прострочення виконання грошового зобов'язання з січня 2014 року по 27 жовтня 2016 року (день ухвалення рішення у справі), відповідно до офіційних даних, розміщених на веб-ресурсі Міністерства фінансів України, суд виходить з наступного: 1,904 (сукупний індекс інфляції за період прострочення) х 20000 гривень (прострочена заборгованість) = 38085,31 гривень, отже інфляційні витрати за вказаний період становлять 18085,31 гривень (38085,31 гривень - 20000 гривень).

Таким чинном, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача борг за договором позики від 23 вересня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в сумі 20000 гривень, а також три проценти річних в сумі 1696,44 гривень, та інфляційні витрати в сумі 18085,31 гривень, а всього - 39781,75 гривень.

Крім того, враховуючи, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме, витрати з оплати судового збору у розмірі 551,20 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 650 гривень, а разом 1201,20 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість за договором позики в сумі 20000 гривень, а також три проценти річних в сумі 1696,44 гривень, та інфляційні витрати в сумі 18085,31 гривень, а всього - 39781 (тридцять дев'ять тисяч сімсот вісімдесят одна) гривня 75 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати в сумі 1201,20 гривень, з яких 551,20 гривень - витрати з оплати судового збору, 650 гривень - витрати на правову допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя