Справа №473/2749/15-ц 18.05.2016 18.05.2016 18.05.2016
Провадження №22-ц/784/924/16
Справа 473/2749/15 -ц
Провадження № 22 ц/784/924/16 Головуючий у І-й інстанції Висоцька Г.А.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

18 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

за участю: позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 березня 2016року

за позовом

ОСОБА_2

до

Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

(далі ПАТ «УкрСиббанк»),

Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект»

(далі ТОВ «Кей Колект»),

третя особа ОСОБА_4,

про визнання договорів недійсними та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та його уточненням до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ «Кей Колект», третя особа ОСОБА_4, про визнання недійсними договорів факторингу та відступлення права вимоги, а також стягнення з банку 54 810 грн. компенсації моральної шкоди, а з ТОВ «Кей Колект» - 28501 грн. 20 коп..

В обґрунтування позову зазначала, що 23 вересня 2008 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір строком дії до вересня 2015 року та у його забезпечення - договір іпотеки.

Між тим, їй стало випадково відомо про те, що 11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» було укладено договір факторингу, за умовами якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило право вимоги за кредитним договором. Цього ж дня, між вказаними особами укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки.

Договори, про укладення яких вона не повідомлена, як і не повідомлена про відступлення Банком права вимоги, є незаконними, оскільки відсутня її згода як боржника на заміну кредитора в зобовязанні. Крім того, договори є незаконними в силу того, що операції по відступленню права вимоги боргу в іноземній валюті є валютними операціями, на яких у ТОВ «Кей Колект» не було права в силу відсутності дозволів чи ліцензій на здійснення валютних операцій.

Позивачка зазначала, що відповідачі завдали їй моральну шкоду, яка у відповідності до вимог ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає відшкодуванню.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

На думку позивачки, висновки суду суперечать доказам у справі, вимогам матеріального і процесуального права, а суд безпідставно не взяв до уваги доводів позову та доказів, наданих нею під час розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 23 вересня 2008 року між позивачкою та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено кредитний договір № НОМЕР_1, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримала у кредит 36 000 доларів США строком до 21 вересня 2015 року зі сплатою 16% річних.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між нею та банком укладено договір іпотеки, за яким остання передала в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, місто Вознесенськ, вулиця Літвінова №3 та земельну ділянку розташовану за цією ж адресою.

Також в забезпечення виконання зобовязань за цим договором, в той же день укладено договір поруки між АКІБ «УкрСиббанк» та третьою особою ОСОБА_4.

11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей Колект» укладено договір факторингу №4 та договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, згідно яких товариство як фактор набуло у власність право вимоги за кредитним зобовязанням позивачки та його іпотечним забезпеченням за відступленням право вимоги.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірними правочинами, за якими ОСОБА_2 не є стороною, не порушено її прав і законних інтересів, а тому відсутні підстави вважати недійсними договори факторингу та відступлення права вимоги, що укладені між двома юридичними особами.

Доводи, що викладені позивачкою в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Так, законодавством передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своїм змістом означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

Таке відступлення відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Ні законом, ні укладеним між сторонами кредитним договором не передбачено наявності згоди відповідачки як боржника на заміну кредитора в зобов'язанні.

Тому, сама по собі передача прав і обовязків кредитора за спірним договором не порушує прав ОСОБА_2 як боржника, оскільки не має наслідків безумовного та безспірного обовязку сплатити борг в нарахованому кредитором розмірі.

У разі незгоди із сумою заборгованості за кредитним договором, яку нарахувало їй ТОВ «Кей Колект», відповідачка не позбавлена права на оспорювання в судовому порядку розміру боргу або на доведення його відсутності.

Статтями 1077 1084 ЦК України встановлено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконує цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом.

Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Отже, закон не повязує дійсність договору факторингу із повідомленням боржника про відступлення права грошової вимоги.

Вказане має значення тільки для вирішення питання про обєм відповідальності боржника перед фактором. Про таке свідчить положення п. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким передбачено обов'язок фінансової установи письмово доводити до відома позичальника про факт укладання договору відступлення права вимоги.

Відповідно до загального порядку зміни кредитора у зобовязанні, визначеного ч. 2 ст. 516, ч. 2 ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

За такого, є обґрунтованими висновки суду про те, що договір факторингу, а отже і договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, не можуть бути визнані недійсними з підстав неповідомлення ОСОБА_2 щодо їх укладення.

Як виходить зі змісту п. 5 ч. 1 ст. 1, п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон) , послуга, яку надає фактор, підпадає під визначення фінансової послуги.

Частинами 1, 2 ст. 7 цього Закону передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних Фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Зміст спірних договорів та матеріали справи вказують на те, що Фактор є юридичною особою, яка зареєстрована в установленому порядку і яка має статус фінансової установи по законодавству України. Дієздатність і правоздатність Фактора були перевірені нотаріусом, який посвідчив указані правочини.

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про недійсність договору через відсутність у ТОВ «Кей Колект» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, суперечать вимогам закону.

А саме, ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями необхідна при укладенні кредитного валютного договору, а у даному випадку між ПАТ Укрсиббанк» та ТОВ «Кей Колект» укладено договір факторингу та договір відступлення права вимоги. Ні банк , ні фактор не заперечують право ОСОБА_2 проводити розрахунок за кредитним договором виходячи з курсу долара США до гривні. Не заборонено це і кредитним договором.

Неналежним виконанням зобовязання з боку боржника буде повернення кредиту у строки, у розмірі та у валюті, визначених кредитним договором. У випадку якщо у нового кредитора немає ліцензії Національного Банку України (НБУ) на право отримувати за кредитним договором валюту, то заборгованість визначається і стягується за курсом НБУ на момент ухвалення рішення.

За такого, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні цих позовних вимог, і як наслідок у відшкодування компенсації моральної шкоди, так як наявні у справі докази свідчать про те, що права позивачки при укладені відповідачами спірних договорів, не порушено.

Оскільки такий висновок відповідає дійсним обставинам справи та вимогам закону, то не вбачається підстав для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді