Провадження № 22-ц/773/1096/16 Категорія: 39 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар - Шугалова О.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

пр-ка позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

пр-ка відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Обслуговуючий кооператив «Житловий кооператив № 32», виконавчий комітет Луцької міської ради, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

06 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом до ОСОБА_3, який мотивує тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року її сина ОСОБА_5 відкрилася спадщина на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 яку в свою чергу син, як спадкоємець за правом представлення, успадкував після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року своєї баби ОСОБА_6 шляхом подання заяви нотаріусу. Іншим спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є син останньої - відповідач ОСОБА_3. Частки обох спадкоємців є рівними.

Після звернення до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті сина ОСОБА_5 їй було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру.

Враховуючи наведене, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 як на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року сина ОСОБА_5.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 11.12.2015 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 як на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року сина ОСОБА_5.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 27 травня 2016 року, у зв'язку із задоволенням заяви ОСОБА_3 про перегляд цього рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, скасовано рішення суду від 08.09.2015 року.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове нерухоме майно - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просять скасувати це рішення і закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення Луцького міськрайонного суду від 08 вересня 2015 року.

У судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Відповідач та його представник апеляційну скаргу заперечили та просять її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до положень ст.361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підстави перегляду рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами визначені ч.2 ст.361 ЦПК України. Вказаний перелік є вичерпним.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК).

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 361 ЦПК, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Задовольняючи заяву відповідача ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що зазначена відповідачем обставина є нововиявленою у розумінні п.1 ч 2 ст.361 ЦПК України.

Так, зазначена відповідачем обставина, а саме - посвідчення нотаріусом 25.01.1984 року за реєстром № 2-151 заповіту ОСОБА_6, згідно якого все належне їй на день смерті майно вона заповіла ОСОБА_3 - є істотною обставиною, оскільки впливає на визначення виду спадкування (за законом чи за заповітом), на визначення кола спадкоємців і від даної обставини залежить наявність підстав для задоволення позову.

Зазначена обставина існувала, але не була відома відповідачу на час розгляду справи та ухвалення судового рішення від 08.09.2015 року.

Вказане стверджується завіреною 15.03.2016 року Волинським обласним державним нотаріальним архівом копією заповіту від 25.01.1984 року та Витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.03.2016 року про чинність цього заповіту (а.с.233-235).

Разом з тим, наявна у матеріалах спадкової справи інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 08.12.2011 року, згідно якої відсутня інформація про заповіт ОСОБА_6 (а.с.31-зворот) повністю суперечить фактичним даним.

Враховуючи наведене, не заслуговують на увагу покликання апелянтів на те, що відповідач знав про наявність заповіту і відмовився від прийняття спадщини по заповіту, оскільки подав заяву про прийняття спадщини по закону.

Повідомлення спадкодавцем спадкоємця про складення заповіту на його користь є правом, а не обов'язком спадкодавця.

Згідно ч.5 ст.1275 ЦК України відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У матеріалах спадкової справи відсутня заява відповідача про відмову від прийняття спадщини за заповітом і з урахуванням наявної інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 08.12.2011 року про відсутність заповіту ОСОБА_6 така заява і не могла бути подана відповідачем при зверненні до нотаріуса.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач ОСОБА_3 об'єктивно не міг знати про наявність заповіту, складеного на його користь ОСОБА_6, а доказів протилежного ні позивач, ні її представник суду не надали.

Згідно ч.1 ст.534 ЦК УРСР від 1963 року (в редакції станом на січень 1984 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася з позовом про визнання права власності на спадкове нерухоме майно після смерті її сина ОСОБА_5, а саме - на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, яку вважає, що ОСОБА_5, як спадкоємець за правом представлення, згідно поданої 09.12.2011 року заяви успадкував після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року своєї баби ОСОБА_6, але фактично наявний чинний заповіт ОСОБА_6, яким вона заповіла належне їй на день смерті майно своєму синові ОСОБА_3, то позов до задоволення не підлягає.

Покликання апелянтів на те, що за копією заповіту неможливо ідентифікувати особу заповідача, оскільки в заповіті не зазначено ані ідентифікаційний код заповідача, ані рік її народження - не заслуговують на увагу, оскільки особу заповідача ОСОБА_6 державним нотаріусом було встановлено за паспортом відповідно до вимог діючої на час складання заповіту Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністрества юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, і розділ «Посвідчення заповітів» глави І Інструкції не містить вказівок щодо необхідності зазначати додаткові дані про особу заповідача крім прізвища, ім'я, по-батькові та адреси його проживання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 відхилити, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 травня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді