Справа № 495/8085/15-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

18 лютого 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючої судді Чебан Н.В.

при секретарі Ткаченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 05.11.2015 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, свої вимоги обґрунтовують тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок № 246 по вул. Кишинівська у м. Білгород-Дністровський Одеської області. Позивач посилаючись на те, що відповідач в спірної квартирі не проживає більш одного року, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та примусово зняти його з реєстраційного обліку у даному житловому будинку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав наведених в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі (а.с.27).

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступних підстав.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона є власником житлового будинку № 246 по вул. Кишинівській у м. Білгород-Дністровський Одеської області.

Як вбачається із довідки Білгород-Дністровського комунального підприємства "житлово-експлуатаційне обєднання № 1" відповідч являється квартирантом у житловому будинку № 246 по вул. Кишинівській у м. Білгород-Дністровський Одеської області.(а.с.10)

Згідно акту завіреного Білгород-Дністровсьим комунальним підприємством "житлово-експлуатаційне обєднання № 1" ОСОБА_2 не проживає по вищевказаній адресі з 27.05.2014 року з моменту реєстрації(а.с.24).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи вищевикладені норми цивільного законодавства України можливо зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

А відтак у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, у даному випадку про позбавлення права користування житловим приміщенням.

За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні.

Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Суд ставиться критично до наданого акту про не проживання відповідача у спірному житловому будинку, оскільки акт не містить інформацію про причини відсутності відповідача, крім того акт складений 09 жовтня 2015 року, а позивач звернулася до суду з позовом 05 листопада 2015 року, також в акті не зазначено із яких даних відомо, що відповідач начебто не проживає у спірної квартирі з 2014 року.

Всупереч положення ст. 60 ЦПК України, позивачі не надали суду інших належних та допустимих доказів, які б дійсно підтвердили з якого часу особа не проживає в жилому приміщенні без поважних причин; чи не переривався перебіг строку тимчасової відсутності;. Зазначені обставини повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами, як це передбачено ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Ураховуючи зміст заявлених позовних вимог відповідно до правових норм та положень ст. 60 ЦПК України позивачами не надано доказів які підтверджують факт відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад шести місяців , з яких підстав суд вважав би вимоги обґрунтованими.

Вимоги позивачів, щодо зняття з реєстраційного обліку , є похідними від основного позову та може бути задоволено лише у разі задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому, за викладених обставин задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися позивачі як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, 218, Цивільного процесуального кодексу України, , суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через десять днів з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.В.Чебан