У Х В А Л А

іменем україни

06 квітня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» про стягнення пені за договором купівлі-продажу за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 06 березня 2013 року публічне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі - ПАТ «ХК «Київміськбуд») продало йому майнові права на квартиру АДРЕСА_1, про що вони уклали договір купівлі-продажу майнових прав. Відповідно до умов цього договору передача та приймання майнових прав здійснюється за актом приймання-передачі після отримання товариством сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта та проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів, виготовлених Київським міським Бюро технічної інвентаризації. Остаточною датою виконання зобов'язань за цим договором сторони визначили 13 грудня 2013 року.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав зобов'язань за вказаним договором, позивач просив стягнути з нього пеню, передбачену п. 4.2 цього договору.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПАТ «ХК «Київміськбуд» на користь ОСОБА_3 пеню за договором купівлі-продажу майнових прав у розмірі 69 338 грн. 59 коп. та судовий збір у розмірі 693 грн. 93 коп.

У касаційній скарзі ПАТ «ХК «Київміськбуд» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що багатоквартирний житловий будинок було введено відповідачем в експлуатацію з порушенням визначених договором купівлі-продажу майнових прав, укладеним з відповідачем, строків, що є підставою для нарахування штрафних санкцій.

Апеляційний суд погодився із висновком районного суду, зазначивши при цьому також про те, що ОСОБА_3 не пропустив строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки, оскільки відповідач вчинив дії по визнанню зобов'язання, зокрема передав йому квартиру за актом прийому-передачі.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 06 березня 2013 року між ПАТ «ХК «Київміськбуд» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до умов цього договору передача та приймання майнових прав здійснюється за актом приймання-передачі після отримання товариством сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта та проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів, виготовлених Київським міським Бюро технічної інвентаризації.

Остаточною датою виконання зобов'язань за цим договором сторони визначили 13 грудня 2013 року.

Згідно з п. 6.1. договору купівлі-продажу майнових прав ПАТ «ХК «Київміськбуд» виступає у вказаному договорі як продавець та приймає на себе одностороннє зобов'язання перед покупцем вчинити дії, направлені на спорудження об'єкта з визначеними характеристиками, зокрема, кінцевим строком введення в експлуатацію в IV кварталі 2013 року.

Відповідно до п. 6.2. договору купівлі-продажу майнових прав ПАТ «ХК «Київміськбуд» зобов'язався передати майнові права після отримання сертифікату відповідності закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію та проведення кінцевих розрахунків за фактично побудовану площу відповідно до технічних паспортів.

Суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дав належної оцінки довідці ПАТ «ХК «Київміськбуд» від 12 серпня 2015 року та твердженням відповідача про те, що повний розрахунок за договором купівлі-продажу майнових прав позивач провів лише 12 серпня 2015 року, що унеможливлює застосування до спірних правовідносин п. 4.2 цього договору.

Крім того, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Апеляційний суд, визначивши 01 січня 2014 року датою початку перебігу строку позовної давності, не послався на докази та встановлені обставини, на підставі яких він визначив саме цю дату, не встановив наявності усіх необхідних складових для нарахування пені, зокрема факту сплати позивачем повної вартості квартири та непередання після цього майнових прав на неї.

Отже, суду слід визначитись із тим, з якої дати має обраховуватись початок зобов'язання компанії перед позивачем, за порушення якого нараховується неустойка.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про те, що ПАТ «ХК «Київміськбуд» перервав строк позовної давності шляхом визнання заборгованості, оскільки саме по собі підписання акту приймання-передачі майнових прав на квартиру є виконанням сторонами договору купівлі-продажу майнових прав, а не визнанням факту прострочення та наявності боргу. Апеляційний суд не встановив наявності у зазначеному акті приймання-передачі посилань на визнання відповідачем боргу.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська