Провадження №2/761/2180/2016
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
14 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Рибака М.А.,
при секретарі Сівоха І.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, за участю третьої особи: Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту -
У жовтні 2015 року ОСОБА_1(далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України про звільнення майна з під арешту.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.09.2015 року позивач звернулася до приватного нотаріуса для вчинення нотаріальної дії щодо своєї квартири АДРЕСА_1, проте, під час перевірки виявилося, що дана квартира перебуває під арештом. Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, вбачається що на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві було накладено арешт нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після звернення до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві про надання інформації щодо накладання арешту на вищезазначену квартиру виявилося, що наразі дане виконавче провадження, в рамках якого накладався арешт знищене за закінченням терміну зберігання, в зв'язку з чим встановити підстави накладання арешту не виявляється можливим. Крім того, позивач зазначила, що жодного відношення до даного виконавчого провадження не має, оскільки вона народилася 15.02.1947 року, а як вбачається із Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, боржником є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.
Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
У судовому засіданні було встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, вбачається що на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві було накладено арешт нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-8).
Відповідно до копії відповіді на адвокатський запит від 16.09.2015 року, про надання інформації щодо накладання арешту на вище зазначену квартиру виявилося, що наразі дане виконавче провадження, в рамках якого накладався арешт знищене за закінченням терміну зберігання, в зв'язку з чим встановити підстави накладання арешту не виявляється можливим. (а.с.9).
Згідно копії договору купівлі - продажу квартири від 14.08.1998 року, зареєстровано в реєстрі за № НОМЕР_1, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с.6).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.
Зважаючи на те, що виконавчі провадження з 2000 по 2011 роки знищені за закінченням терміну зберігання, а відповідачем не надано доказів правомірності накладеного арешту, позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57, 60, 61, 114, 169, 179, 208, 209, 211 - 215, 218, 360-7 ЦПК України; ст. 41 Конституції України; ст. ст.16, 316, 317, 321, 328, 391, 1216, 1218 ЦК України, ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", суд,
Позов ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, за участю третьої особи: Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.
Звільнити з-під арешту квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1, який було накладено 15.04.2005 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві серії НОМЕР_2.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК