У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Шимківа С.С.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2

секретар судового засідання Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2016 року у справі за позовом міського голови м. Рівне ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Рівненської обласної державної телерадіокомпанії про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2016 року задоволено позов міського голови м. Рівне ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Рівненської обласної державної телерадіокомпанії про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію міського голови м. Рівне ОСОБА_4 інформацію, поширену через засоби масової інформації (у тому числі Рівненською обласною державною телерадіокомпанією) ОСОБА_3 під час прес-конференції у Рівному в парку ім. Т. Шевченка 26 травня 2015 року про те, що під час переговорів у 2009 році про доцільність будівництва на місці колишнього танцювального майданчику ОСОБА_4 написав ОСОБА_3 на окремому аркуші паперу суму 10 тисяч доларів США.

Зобов'язано відповідачів ОСОБА_3 та Рівненську обласну державну телерадіокомпанію протягом тридцяти днів з дня набрання рішенням законної сили здійснити спростування недостовірної інформації про те, що міський голова Рівного ОСОБА_4 під час переговорів у 2009 році про доцільність будівництва на місці колишнього танцювального майданчику намалював ОСОБА_3 олівцем 10 тисяч доларів США, у той самий спосіб, в який поширено таку інформацію.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що положеннями ЦПК України не встановлено, що будь-яка посадова особа, в тому числі і посадова особа органу місцевого самоврядування, наділена цивільною процесуальною дієздатністю, зокрема здатністю бути позивачем. ____________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/7863/15-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_5

Провадження № 22-ц/787/434/2016 Суддя-доповідач ОСОБА_6

Однак, незважаючи на те, що міський голова Рівного ОСОБА_4, як службова особа органу місцевого самоврядування, не наділений цивільною процесуальною дієздатністю, суд першої інстанції у порушення вимог п. 1 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, не постановив ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, а вирішив спір з урахуванням зміненого позивачем предмету позову.

Виключно на припущенні ґрунтується висновок суду першої інстанції про те, що він поширив відносно позивача негативну інформацію про те, що ОСОБА_4 "намалював йому олівцем 10 тисяч доларів", яка є фактичним твердженням і порочить честь та гідність позивача та принижує його ділову репутацію, оскільки місцевим судом не встановлено того на які саме протизаконні дії вказує висловлена ним інформація.

Жодних належних та допустимих доказів, які вказували б у чому саме полягає приниження честі, гідності, ділової репутації позивачем не надано, а судом першої інстанції не встановлено.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

У запереченні на апеляційну скаргу представник позивача просить про відмову у її задоволенні, оскільки рішення суду відповідає вимогам закону.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення та залишення оскаржуваного рішення без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що поширена відповідачами інформація відносно позивача містить у собі фактичні дані, а тому позивач, як публічна особа, має право на її спростування та доведення її недостовірності, оскільки вона виходять за межі допустимої критики. При цьому, позивач довів факт поширення відповідачами недостовірної інформації, порушення його особистого немайнового права, а відповідачі не довели, що поширена інформація є достовірною.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та положенням чинного законодавства.

Судом встановлено, що 26 травня 2015 року об 11 год. 00 хв. у м. Рівне в парку ім. Т. Шевченка відбулася прес-конференція міського голови Рівного ОСОБА_4 стосовно знесення орендованих ПП "Домінус", директором якого є дружина відповідача ОСОБА_7, кіосків, розташованих на території парку.

Між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 виникла суперечка, в ході якої останній повідомив, що ОСОБА_4 під час переговорів про доцільність будівництва на місці колишнього танцювального майданчику, які відбулися між ними у 2009 році написав йому на окремому аркуші паперу суму у 10 тисяч доларів США.

26 травня 2015 року Рівненською обласною державною телерадіокомпанією в інформаційній програмі "День" було відтворено телесюжет цієї прес-конференції, що підтверджується наявними у матеріалах справи відеоматеріалами.

У звязку з вищенаведеним у мережі Інтернет, а також у інших друкованих засобах масової інформації з'явилися численні публікації про вимагання ОСОБА_4 від подружжя ОСОБА_3 хабара у розмірі 10 тисяч доларів США, що підтверджується наявними у матеріалах справи роздруківками з інформаційних ресурсів (а.с. 36-37; 81-221).

На підставі публікацій в інтернет-мережі про вимагання міським головою м. Рівного ОСОБА_4 від подружжя ОСОБА_3 неправомірної вигоди в розмірі 10000 дол. США в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано відмомсті про кримінальне провадження № 0000140, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, яке згідно постанови про закриття кримінального провадження від 30.06.2015 року закрито у звязку із відсутністю в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України (а.с. 240-243).

Відповідач ОСОБА_3 у суді першої інстанції та його представник у суді апеляційної інстанції пояснив, що представники засобів масової інформації, а також позивач неправильно зрозуміли його слова, оскільки він не стверджував про вимагання ОСОБА_4 хабара, а лише зазначав, що сума у 10000 дол. США, написана ОСОБА_4 під час їх зустрічі у 2009 році, була зазначена як сума викупу інвестора, а не хабар.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 зазначив, що розповсюджена ОСОБА_3 інформація є недостовірною та такою, що завдала шкоди його честі, гідності та діловій репутації.

Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Доводи апеляційної скарги про те, що міський голова Рівного ОСОБА_4 як службова особа органу місцевого самоврядування не наділений цивільною процесуальною дієздатністю не заслуговують на увагу.

Статтею 9 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 № 2493-III встановлено, що посадова особа місцевого самоврядування має право захищати свої законні права та інтереси в органах державної влади, органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування та в судовому порядку.

Згідно положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Як розяснено у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Оціночними судженнями, відповідно до ст. 47-1 Закону України "Про інформацію", є висловлювання, які не містять фактичних даних або можуть бути витлумачені як фактичні дані. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а тому не можуть бути предметом судового захисту.

Якщо ж інформація містить дані про факти і явища, вона не є оціночним судженням, а є інформацією про факти і явища. У разі, якщо фактів, відомості про які містяться в розповсюдженій інформації, не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності, ця інформація є недостовірною і підлягає спростуванню.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, повідомлена ОСОБА_3 інформація про те, що ОСОБА_4 під час переговорів про доцільність будівництва на місці колишнього танцювального майданчику, які відбулися між ними у 2009 році написав йому на окремому аркуші паперу суму у 10 тисяч доларів США є інформацією про факт, який не відповідає дійсності, тобто є недостовірною інформацією про факт, а не оціночним судженням відповідача.

Недостовірність вищенаведеної інформації вбачається зокрема з постанови про закриття кримінального провадження від 30 червня 2015 року, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 240).

Згідно вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_3 не доведено, а судом не встановленого того, що вищезазначена інформація, яку він поширив є достовірною.

Як розяснено у п. 21 постанови пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_8 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_9 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Таким чином, ОСОБА_4, перебуваючи на посаді голови міста Рівного, є публічною особою міста, а тому свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою, як з боку активістів так і пересічних громадян.

Суд першої інстанції у достатній мірі звернув увагу на вищезазначене та прийшов до правильного висновку про те, що поширена ОСОБА_3 інформація не є громадською критикою його професійної діяльності, а є недостовірним фактичним твердженням, що порочить честь, гідність, ділову репутацію позивача.

Окрім того, згідно вимог ч. 6 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Отже, доводи ОСОБА_3П стосовно того, що представники засобів масової інформації, а також позивач неправильно зрозуміли його слова, оскільки він не стверджував про вимагання ОСОБА_4 хабара, а лише зазначав, що сума у 10000 дол. США, написана ОСОБА_4 під час їх зустрічі у 2009 році, була зазначена як сума викупу інвестора, а не хабар не заслуговують на увагу, оскільки шкоди особистим немайновим правам ОСОБА_4 заподіяв вже сам факт поширення ОСОБА_3 недостовірної інформації, у звязку з чим у суспільстві сформувалася хибна думка про його неправомірну поведінку як міського голови.

За таких обставин місцевим судом вірно задоволено позовні вимоги про визнання недостовірною інформації, повідомленої ОСОБА_3, а також спростування відповідачами такої інформації, оскільки позивач довів факт поширення відповідачами недостовірної інформації, порушення його особистого немайнового права, а відповідачі не довели, що поширена інформація є достовірною.

Згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У оскаржуваному рішення суд першої інстанції покликається на презумпцію добропорядності та вказує, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Однак, Законом України № 1170-VII від 27.03.2014 виключено частину третю статті 277 ЦК України, якою було встановлено вищезазначену презумпцію добропорядності.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Помилкове покликання суду першої інстанції на положень ст. 277 ЦК України, яке втратило чинність не призвело до неправильного вирішення спору та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею чинності.

ОСОБА_10 ОСОБА_6

Судді: Н.В. Бондаренко

ОСОБА_2