Центральний районний суд м. Миколаєва
_________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

02 листопада 2016 р. Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Гудковій Є.С.,

за участі представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк » про визнання договору іпотеки припиненим та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки ,-

ВСТАНОВИВ:

18 листопада 2015 р. позивачка звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі-Банку) , в якому просив про визнання припиненим договору іпотеки в зв'язку з припиненням основного зобов'язання внаслідок припинення основного зобов'язання розірвання кредитного договору за рішенням суду 30 червня 2009 року.

Ухвалою суду від 08.02.2016 року прийнято та об'єднано в одне провадження зустрічну позовну заяву ПАТ Фідобанк до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Заявлені вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно : двокімнатну квартиру , загальною площею 32,9 кв.м., житловою площею 19,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка є власністю ОСОБА_1 , шляхом його продажу на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид нерухомості на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ Фідобанкпо кредитному договору № 053-в/41 від 05.04.2007 року, укладеного з ОСОБА_2, у загальній сумі 24 224,12 доларів США, що в еквіваленті становить 543030,30 грн. Та 6702,94 грн. пені (комісії).

В судовому засіданні представник позивача просив про задоволення первісного позову з підстав, заявлених в позові . У задоволенні зустрічного позову просив відмовити, застосувавши строк позовної давності .

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову за безпідставністю позовних вимог. Просив задовольнити зустрічний позов в повному обсязі, заперечував проти застосування строку позовної давності, оскільки , по-перше, попередній позов було залишено без розгляду в листопаді 2014 року, тобто менше трьох років потому. По-друге, рішення суду про стягнення заборгованості не виконане до теперішнього часу, а обов'язок виконання рішення суду не має строку давності.

Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 05 квітня 2007 року між АБ «Факторіал-Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФідоБанк» та ОСОБА_2 укладений договір №053-в/41 , згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 25 000 доларів США під 10 % річних, строком до 04 квітня 2017 року.

В якості забезпечення виконання умов Договору 05 квітня 2007 року укладений іпотечний договір, згідно якого майновий поручитель ОСОБА_1 зобовязана відповідати перед позивачем за виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором в повному обсязі. Предметом іпотеки відповідно до п. 1.2 іпотечного договору є нерухоме майно: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Терасная, убд.12, кв. 2 , яка належить іпотекодавцю на праві Договору довічного утримання від 21.01.1994 року. Заставна вартість предмету іпотеки визначена сторонами в сумі 186850 грн. 00 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 червня 2009 року договір кредиту № 053-в/41 від 05.04.2007 року, укладений між АБ Факторіал-Банк та ОСОБА_2 - розірвано достроково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ СЕБ Банк суму боргу за кредитним договором в розмірі 183 976,21 грн., а також судові витрати. Рішення набрало законної сили.

Заочним рішенням від 13 грудня 2011 року Заводського районного суду міста Миколаєва задоволено позов ПАТ СЕБ Банк до ОСОБА_1, за яким банк звернувся до суду 30 вересня 2011 року, про звернення стягнення на майно . В рахунок погашення заборгованості за Договором кредиту № 053-в/41 від 05.04.2007 року у розмірі 183976,21 грн звернути стягнення на предмет іпотеки ( іпотечний договір від 05.04.2007 року № 944) АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1 , шляхом його продажу на прилюдних торгах за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид нерухомості на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до ст. 38 ЗУ Про іпотеку будь-якій особі покупцеві ПАТ СЕБ Банк з отриманням усіх повноважень для здійснення продажу.

Ухвалою від 21 липня 2014 року Заводського районного суду міста Миколаєва вказане заочне рішення скасоване. Згодом справу направлено до Центрального районного суду міста Миколаєва за підсудністю.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від14 листопада 2014 року позов ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України за заявою позивача.

Відповідно до вимог ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотеко держателем. Іпотеко давцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням.

Зважаючи на зміст ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 17 цього ж Закону, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Зважаючи на те, рішенням суду розірвано кредитний договір достроково в зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань та стягнуто усю кредитну заборгованість достроково в повному обсязі, яку на теперішній час не погашено позичальником, зобов'язання сторін щодо виконання цього зобов'язання не можна вважати припиненими.

Так, відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Такої підстави для припинення зобов'язання як дострокове розірвання договору в зв'язку зі стягненням на користь кредитора усієї суми заборгованості з боржника Глава 50 ЦК України не містить.

За такого, у задоволенні первісного позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Як слідує з матеріалів справи, у звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і положень кредитного договору використав право дострокового стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, змінив строк виконання основного зобовязання 30 червня 2009 року , а тому повинен був предявити позов до відповідачів протягом трьох років, починаючи від цієї дати.

З даним позовом банк звернувся до суду в лютому 2016 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, що відповідно до статті 267 ЦК України є підставою для відмови в позові. При цьому суд виходить з того, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Отже, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Таким чином, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

У зв'язку з непогашенням заборгованості банк звернувся у вересні 2011 року до суду із відповідними вимогами до майнового поручителя про звернення стягнення на майно-предмет іпотеки.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2014 року позов залишено без розгляду за заявою позивача . Повторно банк звернувся до суду у лютому 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

За змістом частини другої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається у разі пред'явлення особою позову до боржників , а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, на яку має право позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частина третя статті 264 ЦК України).

Як слідує з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1707цс15, пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання та зумовлює перебіг позовної давності.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з невиконанням умов кредитного договору, банк звернувся у березні 2009 року до суду із відповідними вимогами до боржника і позов задоволено, кредитний договорі достроково розірвано та з позичальника стягнуто усю суму заборгованості достроково.

В подальшому в вересні 2011 року Банк звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте ухвалою суду від 14.11.2014 року позов залишено без розгляду за заявою позивача.

Повторно банк звернувся до суду у лютому 2016 року, проте з урахуванням того, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, а на вчинення дій боржника, що свідчать про визнання боргу відповідачем та не перериває перебігу позовної давності, банк не посилався, суд вбачає підстави для застосування норми статей 264, 267 ЦК України , що є підставою для відмови банку в задоволенні позову.

Суд виходить із того, що оскільки позичальник з моменту дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором жодних платежів не здійснював, а позовна заява банку була залишена без розгляду, то позивач, звернувшись до суду з позовом у лютому 2016 року, пропустив строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, який почався з 30.09.2011 року.

Відповідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову.

Керуючись ст.ст.14, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк » про визнання договору іпотеки припиненим відмовити.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Фідо банк » до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.А. Гуденко