У х в а л а

11 квітня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І., Романюка Я.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 5 листопада 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - Софіївсько-Борщагівська сільська рада, про поділ житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

Києво-Святошинський районний суд Київської області рішенням від 29 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 5 листопада 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_4 відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 січня 2016 року відмовив ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою у вказаній справі з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

15 лютого 2016 року ОСОБА_5, ОСОБА_4 звернулися до Верховного Суду України із заявою про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 5 листопада 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме частини другої статті 183, частин першої, другої статті 364, статті 358 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Обґрунтовуючи підставу подання заяви про перегляд зазначеного судового рішення, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявники посилаються на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого, 25 квітня, 30 травня, 5 і 21 листопада, 6 грудня 2012 року, в яких, на їхню думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вказаного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявники посилаються на постанову Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 16 січня 2016 року, про перегляд якої порушують питання заявники, касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог з огляду на те, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи поділ спірного житлового будинку та господарських споруд на три окремі ізольовані квартири не вбачається можливим; при цьому відсутні технічні можливості для виділення кожній зі сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири); крім того, оскільки правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку відсутні, кадастровий номер не присвоєний, земельна ділянка не сформована, отже, відсутній об'єкт установлення варіантів користування вказаною земельною ділянкою.

Разом з тим у наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ містяться такі висновки:

- в ухвалі від 15 лютого 2012 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції, указав на необхідність урахування положень статей 183, 367 ЦК України, відповідно до яких виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній зі сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або за наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири;

- в ухвалах від 25 квітня, 5 і 21 листопада, 6 грудня 2012 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, зазначив, що суди при вирішенні спору не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, а наведені в касаційних скаргах доводи та зміст оскаржуваних судових рішень не спростовують висновків судів; висновку щодо застосування норм матеріального права зазначені ухвали суду касаційної інстанції не містять;

- в ухвалі від 30 травня 2012 року касаційний суд, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про часткове задоволення первісного позову та задоволення в повному обсязі зустрічних позовних вимог з огляду на те, що запропонований варіант поділу будинку та користування земельною ділянкою відповідає найбільш ефективному використанню нерухомого майна сторонами, найменшому відхиленню від ідеальних часток співвласників, а встановлення порядку користування земельною ділянкою забезпечує можливість доступу обох сторін до належних їм частин будинку і господарських будівель.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, які просять переглянути заявники, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову, аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить цьому висновку.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - Софіївсько-Борщагівська сільська рада, про поділ житлового будинку в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5 про перегляд рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Київської області від 5 листопада 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Л.І. Охрімчук
Я.М. Романюк
А.Г. Ярема