Справа № 307/3905/15-ц
Провадження № 2/307/306/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Тиводар В.І.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у твердій грошовій ставці,

В С Т А Н О В И В:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.12.2013 року. Мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на утриманні відповідачки. Спору про місце проживання дитини не заявлено. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 Посилається на те, що на протязі останнього року їхнього подружнього життя стосунки між ними зіпсувалися. На даний час в них з відповідачкою відсутнє нормальне спілкування, розуміння та повага. В минулому вони намагалися вжити заходів для збереження сім'ї, але ці спроби не принесли ніяких результатів. Шлюб набув формального характеру, відносини між ними продовжують погіршуватися, тому просить не надавати їм строк на примирення. Місяць як він проживає у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою.

25.01.2016 р. відповідачка подала до суду зустрічну позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання їхнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 900 грв. щомісячно, до досягнення ним повноліття. Посилається на те, що півроку як позивач покинув сім'ю та не бере участі у матеріальному забезпеченні їхнього сина. Вона разом з дитиною проживає в населеному пункті гірського типу у будинку її батьків, які допомагають їй утримувати сина. Позивач не має постійного місця роботи, оскільки виїжджає на заробітки за кордон де отримує непогані доходи. Вона офіційно ніде не працює і не в змозі самостійно створити для дитини всі необхідні умови для її фізичного та духовного розвитку.

Ухвалою Тячівського районного суду від 26.01.2016 року первісний та зустрічний позиви були об'єднані в одне провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав. Зустрічний позов визнав частково. Пояснив, що він згідний сплачувати на утримання сина по 500 грв. на місяць, оскільки є безробітним.

Відповідачка у судовому засіданні первісний позов визнала.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови слід задовольнити виходячи з наступного.

Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Із статті 56 СК України убачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

За правилами ч. 3 статті 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

В судовому засіданні відповідачка позовні вимоги визнала. За правилами ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, та не порушує прав, свобод чи інтереси інших осіб.

За таких обставин первісний позов підлягає до задоволення, оскільки визнання відповідачкою позову не суперечить закону та інтересам інших осіб.

Також у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на утриманні ОСОБА_3, що стверджено свідоцтвом про народження дитини, довідкою Глибокопотіцької сільської ради та актом обстеження матеріально-побутових умов з якого вбачається, що ОСОБА_3 разом з дитиною проживає у будинку свого батька, ніде не працює та не займається підприємницькою діяльністю.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку.

Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" звернуто увагу суддів на те, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21.04.1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК.

Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід) чи навпаки такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорюються, що позивач на час розгляду справи офіційно не працює та постійного (сталого) доходу не має.

При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан ОСОБА_3, яка сама виховує малолітнього сина, ніде не працює, відсутність у ОСОБА_1 на утриманні непрацездатних осіб та відсутність істотних причин, які б перешкоджали йому працювати і заробляти кошти.

Тому, суд вважає, що позивач, як молодий, працездатний чоловік, у змозі заробити суму, яка дасть йому можливість сплачувати на утримання свого малолітнього сина 900 гривень у місяць.

Судові витрати по первісному позову слід покласти на позивача, і з нього також слід стягнути на користь держави судовий збір по зустрічному позову.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 21, 24, 25, 56, 105, 110-112, 180, 184 СК України, ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", Конвенцією ООН про права дітей від 20.11.1989 року суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Шлюб зареєстрований 10 грудня 2013 року у с. Нижня Апша за актовим записом № 63 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - розірвати.

Зустрічний позов задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3, мешканки АДРЕСА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, у сумі дев'ятсот гривень щомісячно починаючи з 25.01.2016 року і до його повноліття.

Судові витрати по первісному позову покласти на позивача.

Стягнути з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України п'ятсот п'ятдесят одну гривню 20 коп. судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: Гримут В.І.