УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, за касаційною скаргою Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, яку в процесі розгляду справи уточнив, та остаточно просив встановити факт його постійного проживання на території України, як громадянина України у с. Крищинці Тульчинського району Вінницької області з 01 липня 1988 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_3 вказував, що у 1987 році він поїхав на навчання до м. Тинда Амурської області Російської Федерації, де отримав паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_1, виданий 17 листопада 1987 року Тиндинським РВВС Амурської області.

Восени 1989 року Тульчинським райвійськкоматом Вінницької області заявник був призваний на службу до лав Радянської Армії, яку проходив у м. Тбілісі, а після демобілізації наприкінці 1991 року повернувся в Україну у с. Крищинці Тульчинського району Вінницької області до своїх батьків, в будинку яких з 04 січня 1992 був зареєстрованим та постійно проживає.

Заявник також зазначав, що є громадянином України, про що 04 січня 1992 року в його паспорті було внесено відповідний напис.

Посилаючись на те, що у 1994-1995 році ним було загублено документи, а саме: паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_1, військовий квиток та свідоцтво про народження, а отримати нові документи він не зміг, так як народився в 1971 році на території Комі АРСР, ОСОБА_3 просив задовольнити подану заяву.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року заяву задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_3 постійно проживає на території України, як громадянин України в с. Крищинці Тульчинського району Вінницької області з 01 грудня 1989 року.

Ухвалоюапеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2016 року апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (далі - Управління ДМС України у Вінницькій області) відхилено, рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі Управління ДМС України у Вінницькій області, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_3, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій частково задовольняючи заяву, на підставі пояснень заявника та показань свідків встановили, що постійним проживанням ОСОБА_3 є с. Крищинці Тульчинського району Вінницької області, у зв'язку з чим дійшли висновку про те, що факт тимчасової відсутності заявника за місцем його постійного проживання та призов на військову службу до Радянської Армії не є правовими підставами для відмови у встановленні факту постійного проживання на території України з визначеного судами періоду.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з таким висновком судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01 вересня 1978 року по 05 березня 1987 року навчався у Крищинецькій ЗОШ І-ІІІ ступенів Тульчинської районної ради Вінницької області та проживав у с. Крищинці, що підтверджується довідкою Крищинецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Тульчинської районної ради Вінницької області від 24 липня 2015 року № 98 (а. с. 17).

Згідно з довідкою Крищинецької сільської ради від 17 травня 1993 року № 198 ОСОБА_3 проживав на території зони посиленого радіологічного контролю с. Крищинці Тульчинського району Вінницької області з 1986 року по травень 1993 року, а у жовтні 1994 року він отримав посвідчення громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю, категорія 4, серія НОМЕР_2 (а. с. 12, 16).

Відповідно до картки Тульчинського районного військового комісаріату ОСОБА_3 проживав у АДРЕСА_1 і був призваний комісією Тульчинського району Вінницької області на строкову військову службу 19 грудня 1989 року, після проходження якої повернувся у с. Крищинці Тульчинського району і 24 січня 1992 року був поставлений на військовий облік в Тульчинський районний військкомат.

Таким чином у період проходження строкової служби з 19 грудня 1989 року по грудень 1991 року ОСОБА_3 тимчасово не проживав на території України, проте враховуючи, що він не проживав у с. Крищинці з поважної причини, суди дійшли обґрунтованого висновку, що зазначений період часу зараховується до часу постійного проживання заявника на території України, а саме в с. Крищинці Тульчинського району Вінницької області.

Крім того, згідно з довідкою Крищинецької сільської ради від 24 липня 2015 року № 225 (а.с.6) ОСОБА_3 проживає на території ради згідно погосподарської книги з 04 січня 1992 № 5 по теперішній час.

Відповідно до копії із виписки з домової книги по с. Крищинці Тульчинського району ОСОБА_3 прибув в с. Крищинці на постійне місце проживання 04 січня 1992 із Збройних сил.

За приписами ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які належним чином оцінивши наявні в матеріалах справи докази та врахувавши покази свідків, дійшли обґрунтованого висновку, що тимчасова відсутність заявника за місцем постійного проживання, у зв'язку з набуттям професійної освіти та у зв'язку з призовом на військову службу до Радянської Армії, не є підставою для висновку про його постійне проживання на території Росії і набуття там громадянства, оскільки до армії заявник призивався з Тульчинського районного військкомату та сюди ж повернувся після демобілізації у грудні 1991 року, про що свідчить відповідний запис у картці вказаного військкомату (а. с. 58).

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків судів не спростовують, у зв'язку з чим рішення судів попередніх інстанцій слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В. Попович