АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/2849/16-ц
Провадження № 22-ц/792/2043/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Купельського А.В., Гринчука Р.С.

секретар Філіпчук О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду позивач зазначав, що на його ім'я в ПАТ КБ «ПриватБанк» відкриті рахунки № НОМЕР_1 (кредитний) та № НОМЕР_2 (пенсійний). ОСОБА_1 вказує, що у провадженні Красилівського районного суду знаходиться кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, який отримав доступ до банківського рахунку позивача та з якого перерахував на свою банківську карту та в подальшому зняв грошові кошти і ОСОБА_1 визнано потерпілою особою. Позивач вказує, що звертався до відповідача з вимогою про зупинення нарахування відсотків, однак всупереч існуючим нормам та законам ПАТ КБ «ПриватБанк» продовжує нараховувати відсотки, а також неправомірно перерахував з його пенсійного рахунку грошові кошти на погашення кредиту в сумі 490,98 грн., чим порушив права позивача, як споживача. ОСОБА_1 вважає, що оскільки відповідач не надавав та не надає йому кредитних коштів, якими він міг користуватися, тому і не має права нараховувати відсотки за користування коштами. Враховуючи викладене, позивач просив суд зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк» зупинити нарахування відсотків за кредитною угодою, скасувати відсотки, нараховані за кредитною угодою, повернути безпідставно стягнуті кошти в сумі 490,98 грн. та стягнути на його користь моральну шкоду у сумі 10000 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 26 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо повернення безпідставно стягнутих коштів в сумі 490,98 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26 вересня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, апелянт подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржуване рішення підлягає до скасування з постановленням нового про задоволення позовних вимог. На думку апелянта, ним виконано всі вимоги банку, що визначені Умовами та правилами надання банківських послуг, однак відповідач продовжує нараховувати відсотки на грошові кошти, які апелянт не отримував та, якими не користувався. Також, ОСОБА_1 вказує на те, що проценти за користування кредитом нараховується за кожен день користування кредитними коштами, чим порушені його права як споживача згідно Закону України «Про захист прав споживачів».

Сторони та їх представники до суду не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день і час слухання справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно встановив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 04 листопада 2013 року укладений договір, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді кредитного ліміту в розмірі 12 000 грн на кредитну карту НОМЕР_1.

28 листопада 2015 року із вказаної кредитної карти в системі «Приват -24» здійснено переведення коштів в сумі 8500 грн. на іншу карту : отримувач ОСОБА_2

Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 13 квітня 2016 року затверджено мирову угоду про примирення, укладену 13.04.2016 року між обвинуваченим ОСОБА_2 і потерпілим ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а саме, що останній 28.11.2015 року, знаходячись у квартирі № 28, що по вул. Зарічанській, 18/1 в м. Хмельницькому зареєстрував ОСОБА_1 з його дозволу в сервісі надання послуг «Приват-24». Після чого, зловживаючи довірою потерпілого за допомогою мобільного телефона останнього, зайшов у сервіс надання послуг «Приват-24», логін якого був зареєстрований на ОСОБА_1, підтвердивши пароль входу в сервіс, який був відомий ОСОБА_2 та ввівши пароль підтвердження, який надійшов на мобільний телефон потерпілого, ОСОБА_2 перерахував з банківської карти ОСОБА_1 № НОМЕР_1 на свою банківську карту НОМЕР_3 кошти в сумі 8500 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач письмово повідомив ПАТ КБ «ПриватБанк» про отримання доступу третьою особою до його банківського рахунку лише 09.12.2015 року та просив зупинити нарахування відсотків і штрафних санкцій за його кредитним рахунком і це повідомлення було отримано банком 22.12.2015 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що дії позивача щодо надання дозволу ОСОБА_2 на реєстрацію ОСОБА_1 в сервісі надання послуг «Приват24» в результаті якого ОСОБА_2 став відомий пароль входу в сервіс і саме за допомогою мобільного телефона ОСОБА_1 ОСОБА_2 ввів пароль підтвердження і ці дії позивача призвели до незаконного використання інформації третьою особою, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Також ОСОБА_1 не вжив всіх можливих заходів для запобігання втрати одноразових паролів, зберігання інформації про його рахунки, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПіН - коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24. У зв'язку з чим, між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися деліктні правовідносини і позивач не позбавлений права звернутись з відповідним позовом про відшкодування шкоди до ОСОБА_2, незаконними діями якого йому була заподіяна матеріальна шкода. Також, позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.9 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з п.п.1.1.2.1.12, 1.1.5.5 «Умов та Правил надання банківських послуг» визначено наступні обов'язки клієнта: не передавати Карти, Стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass, або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним договором, або що суперечить чинному законодавству (п.п. 1.1.2.1.2). Вживати заходів щодо запобігання втрати (викрадення) Карти, Стікеру PayPass, ПІНу або інформації, нанесеної на Карту і магнітну смугу, або їхнього незаконного використання(п.п.1.1.2.1.12). У разі настання вищевказаних випадків, необхідно звернутися до відділення ПраватБанку, або за телефоном 3700 (безкоштовно) в Україні (п.п. 1.1.2.1.13). Власник карти зобов'язаний вживати всіх можливих заходів для запобігання втрати Карти/ Піну/ постійного пароля/ одноразових паролів п.п. 2.1.1.9.9).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. ( ч.1 ст.11 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч. 3 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п.2.1.1.9.10 Умов та правил надання банківських послуг у випадку втрати Карти / ПІНу / постійного пароля / одноразових паролів або виникнення у Держателя підозр, що Карта / ПІН / постійний пароль / одноразові паролі могли бути втрачені, або виникнення ризику несанкціонованого використання Карти / ПІНу / постійного пароля / одноразових паролів Держатель повинен негайно виконати одну з таких дій, в т.ч.: звернутися до Банку за телефоном: 3700 (безкоштовно по Україні), +38-056-716-12-12 (для VIP-клієнтів), +38-056-716-11-31 (для дзвінків із-за кордону); звернутись в Банк для блокування Карти (у випадку втрати Карти); якщо Клієнт підключений до сервісу Internet Banking Приват-24 виконати дії, необхідні для припинення дії Карти відповідно до Керівництва з використання сервісу.

Відповідно до п.п.1.1.5.5, 1.1.5.14 зазначених вище Умов та правил надання банківських послуг банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПіН - коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів. Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 виконав вимоги про повідомлення Банку про настання випадку щодо незаконного списання з його кредитної карти коштів, однак Банк в супереч п. 2.1.1.3 Умов та правил надання банківських послуг та ст. 1054 ЦК України незаконно продовжує нарахування відсотків на грошові кошти, які апелянт не отримав є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до п. п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Згідно з вимогами ст. 57 , ч. 2 ст. 59, ч. 4 ст. 60 , ст. 212 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що доказів на підтвердження негайного повідомлення відповідача про несанкціоноване зняття коштів з кредитного рахунку позивачем надано не було. Разом з тим встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із відповідним письмовим клопотанням, датованим 09.12.2015 року, яке ПАТ КБ «ПриватБанк» отримало лише 22.12.2015 року (а.с.6) з причин обіцянки ОСОБА_2 повернути зняті кошти, хоча як вбачається із матеріалів справи 28.11.2015 року було здійснено переказ коштів з карти позивача на карту ОСОБА_2 в сумі 8500 грн. та 01.12.2015 року - в сумі 2700 грн. (а.с. 43-45). Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що дії ОСОБА_1 призвели до незаконного використання інформації третьою особою, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Вказані обставини підтверджуються вироком Хмельницького міськрайонного суду від 13.04.2016 року, а тому відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. А тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) А.В. Купельський

(підпис) Р.С. Гринчук

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

Головуючий у першій інстанції - Козак О.В. Провадження № 22-ц/792/2043/16

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія № 57