Провадження №2/761/2769/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

11 лютого 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2015 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 (надалі по тексту - відповідач 1), ОСОБА_3 (надалі по тексту - відповідач 2), відповідно до якого просила стягнути з відповідачів на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 15 000 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., стягнути державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення діяльності суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1. 11.04.2015р. між позивачем та відповідачами було підписано Договір оренди житлової площі (надалі по тексту - Договір) строком на 6 місяців. 02.10.2015р. з метою перевірки житлового приміщення, що передбачено Договором оренди позивач з'явився до вказаної квартири, проте остання виявила, що двері квартири пошкодженні, замки зруйновані, всупереч положенням Договору оренди на дверях був навісний замок, комплект ключів від якого позивач не отримувала. З метою фіксування вказаних порушень позивачем було викликано працівників міліції. Крім того, відповідачами також не була здійснена оплата житлово-комунальних послуг за вересень місяць. Позивач за власний рахунок здійснила ремонт, оскільки квартира після проживання відповідачів, не була придатна для проживання. Отже, у зв'язку з вище викладеним, позивачу було завдано матеріальну шкоду на суму 15 000 грн. Також у позивача через вказані обставини погіршився стан здоров'я, тобто останньому було завдано моральної шкоди, яку позивач оцінив в 10 000 грн. У зв'язку з вище викладеним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, стягнувши кошти саме у тих сумах та порядку і саме із визначених ним відповідачів.

Відповідачі про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, але у судове засідання не з'явивились, поважності причин неявки до суду не повідомили, заперечення на позов не подавали.

Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За умовами ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 50/100 частин в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 11).

11.04.2015 між позивачем та відповідачем 1 було укладено Договір оренди квартири (кімнати) у приватної особи (а.с. 12-13).

Відповідно до Розділу 1 Договору, відповідач 1 бере у тимчасове користування квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, корисною площею 15 кв.м, кількість кімнат - 1 (Розділ 1 Договору).

Вказана квартира була надана відповідачу 1 та членам його родини, а саме ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружина), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (донька) для тимчасового проживання (Розділ 2 Договору).

Термін оренди квартири складає шість місяців з моменту прийняття квартири (кімнати) за актом приймання (п. 4.1 Договору).

Відповідно до п. 7.1 Договору, Орендодавець має право один раз на квартал здійснювати перевірку порядку використання Орендарем квартири та стану квартири і майна, що орендується.

Відповідно до п. 13.3 Договору, витрати Орендодавця на придбання чи заміну майна відшкодовуються Орендарем у порядку, термін та в обсязі визначеному за окремою домовленістю сторін.

Відповідно до Акту прийому передачі майна в оренду від 11.04.2015р. (а.с. 14), який був підписаний між позивачем та відповідачем 1, відповідач 1 отримав у тимчасове користування наступне майно, що знаходилось в квартирі АДРЕСА_1: шафа меблева з комодом, шафа-сервант, шафа з баром, шафа трьох дверна для одягу, книжкова шафа, трюмо з великим дзеркалом. Диван-ліжко розкладний, крісло-ліжко розкладне, холодильник «Саратов-ІІ», телефонний апарат, стіл розкладний (книжка), килим шерстяний розміром 2*3 м (6 м2), модем Інтернет комп'ютерний, телевізор марки «SONY Triniton KV-G25M1» в комплекті з пультом д/у. Все майно в кількості 1 шт. відповідно було передано в технічно справному та задовільному стані.

Відповідач 1 прийняв квартиру АДРЕСА_1 для тимчасового проживання 11.04.2015р., що підтверджується Актом прийому-здачі квартири в оренду (а.с. 15).

В своїх поясненнях позивач зазначає, що прибувши до орендованої квартири з метою перевірки житлового приміщення відповідно до положень Договору, виявила, що двері квартири пошкодженні, замки зруйновані, всупереч положенням Договору оренди на дверях був навісний замок, комплект ключів від якого позивач не отримувала. Крім того, відповідачами не було оплачено житлово-комунальні послуги за вересень 2015 року. Також позивач за власний рахунок здійснила ремонт, оскільки квартира після проживання відповідачів, які не підтримували в приміщенні елементарний санітарний порядок, не була придатна для проживання.

Згідно з п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода задана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Крім того, розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з'ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв'язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

Відповідно до статей 58, 59, 62, 63, 64, 212 Цивільного процесуального кодексу України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності.

До істотних обставин, що підлягають з'ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов'язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Крім цього, відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов'язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача.

Згідно з п. 6.1, 6.2 Договору, комунальні послуги оплачуються Орендарем самостійно на підставі рахунків відповідних організацій. Усі витрати за користування телефоном оплачується Орендарем самостійно згідно з рахунками телефонних станцій.

Пунктом 8.1 Договору визначено, що Орендар зобов'язується, зокрема, своєчасно здійснювати орендні, комунальні платежі, витрати за користування телефоном.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було оплачено житлово-комунальні послуги та рахунки за користування телефоном, телебаченням та Інтернетом 19.10.2015р., що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 16-18) на загальну суму 357 грн. 78 коп.

Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Проте, як вбачається з матеріалів справи, Договір оренди укладався безпосередньо з відповідачем 1, тому грошова сума в розмірі 357, 78 грн. підлягає стягненню саме з відповідача 1.

Щодо вимог про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в розмірі 14 642, 22 грн., моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. та державного мита разом з витратами на інформаційно-технічне забезпечення діяльності суду, суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні з огляду на наступне.

Дійсно, положеннями Договору (п. 8.1) передбачено, що Орендар зобов'язаний, зокрема, утримувати приміщення, що орендуються, в чистоті та справності; дбайливо ставитись до майна, що знаходиться в квартирі.

Позивач зазначає, що через завдану відповідачами майнову шкоду, останнім було понесено витрати на відновлення пошкодженого майна в розмірі 15 000 грн. На підтвердження вказаних обставин позивач надає товарний чек від 13.10.2015р., заявку на надання послуги «Домашній майстер» від 13.10.2015р. та чеки, які підтверджують вказані витрати (а.с. 7-10).

Разом з тим, позивачем не надано в розумінні ст. 60 ЦПК України, доказів, які б підтверджували ту обставину, що саме неправомірними діями відповідачів позивачу було завдано шкоду, не надано доказів того, в якому саме розмірі позивачу була завдана шкода, що саме ті речі, які купував позивач відповідно до наявних в матеріалах справи чеках, були безпосередньо пошкоджені відповідачами.

Не підлягає задоволенню також і вимога щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до положень Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, при визначенні розміру моральної шкоди.

Разом з тим, позивачем не доведено та в ході судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння позивачу моральної шкоди.

Крім того, позивач просить стягнути на свою користь державне мито та витрати на інформаційно-технічне забезпечення діяльності суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до судових витрат належать витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Тому, враховуючи все вище викладене, чинними законодавством України не передбачено можливості стягнення державного мита та витрат витрати на інформаційно-технічне забезпечення діяльності суду, а отже, вказана вимога теж не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача 1 на користь позивача витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 79, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-228, 294 ЦПК України, ст. 16,22, 1166 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок відшкодування коштів за умовами договору оренди від 11.04.2015 року в сумі - 357 грн. 78 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі - 487 грн. 20 коп.

Решту позовних вимог залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: