АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7212/16 Справа № 188/587/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Місюра К. В. Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Каратаєвої Л.О., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Черкас Є.О.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального закладу «Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального закладу «Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

встановила:

ОСОБА_4 звернулась з позовом до суду, і вточнивши позовні вимоги, просила визнати наказ Комунального закладу «Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» № 183 ос від 01.04.2016р. про її переміщення на посаду лікаря-стажиста з терапії приймального відділення тимчасово та запис № 16 в її трудовій книжці від 11.04.2016р. «Переміщено на посаду лікаря-стажиста з терапії приймального відділення тимчасово» на підставі наказу № 183 від 01.04.2016р. незаконним та скасувати його; визнати наказ Комунального закладу «Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» № 214-К від 22.04.2016 року про її звільнення за прогули без поважних причин незаконним та скасувати його; поновити її на посаді лікаря-хірурга другого хірургічного відділення Комунального закладу «Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради»; стягнути з Комунального закладу «Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.04.2016 року в розмірі 22 405, 89 грн.; стягнути з Комунального закладу «Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» на її користь моральну шкоду в сумі 20 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилається на те, що з 12.10.2015 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем на посаді лікаря-хірурга другого хірургічного відділення. При прийнятті на роботу позивач була ознайомлена з такими істотними умовами праці як посада - лікар-хірург другого хірургічного відділення з оплатою праці - 0,5 ставки з посадовим окладом у 2 449, 00 грн. Режим роботи був неповний робочий день, згідно графіку. Наказом № 183 від 01.04.2016 року позивача було переміщено тимчасово в приймальне відділення на посаду лікаря-стажиста з терапії з 11.04.2016р., однак будь-які відомості щодо зміни визначених раніше істотних умов праці, як то оплата праці, тривалість робочого часу, тощо у наказі відсутні. Позивач зазначає, що за весь період роботи вона завжди сумлінно виконувала свої обов'язки, ніколи не порушувала трудову дисципліну та трудове законодавство, але 22.04.2016 року позивача було звільнено з займаної посади за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, що і зумовило позивача звернутися до суду.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано незаконним та скасувати наказ Комунального закладу «Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» № 183 ос від 01.04.2016р. про переміщення ОСОБА_4 на посаду лікаря-стажиста з терапії приймального відділення тимчасово та запис № 16 в її трудовій книжці від 11.04.2016р. «Переміщено на посаду лікаря-стажиста з терапії приймального відділення тимчасово» на підставі наказу № 183 від 01.04.2016р. Визнано незаконним та скасувати наказ Комунального закладу «Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» № 214-К від 22.04.2016 року про звільнення за прогули без поважних причин ОСОБА_4. Поновлено ОСОБА_4 на посаді лікаря-хірурга другого хірургічного відділення Комунального закладу «Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» . Стягнуто з Комунального закладу «Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.04.2016 року по 10.08.2016 року включно в розмірі 22 405, 89 грн. Стягнуто з Комунального закладу «Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 1 000, 00 грн. В решті позовних вимог - відмовити. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

З таким рішенням не погодився КЗ «Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги» ДОР та звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду в оскаржуваній частині - залишенню без змін з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідно до наказу про прийняття на роботу № 685-к від 09.10.2015р. ОСОБА_4 прийнята на посаду лікаря-хірурга другого хірургічного відділення на 0,5 ставки (а.с. 34).

З посадовою інструкцією лікаря-хірурга другого хірургічного відділення, яка затверджена головним лікарем 05.01.2016р., позивач ознайомлена 04.04.2016р. (а.с. 55-58).

Відомості щодо ознайомлення позивача з правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників КЗ «ДКОШМД» ДОР», затверджені 03.01.2012р., відсутні (а.с. 51-54).

В подальшому, відповідно до наказу № 183 від 01.04.2016р. ОСОБА_4 з 11.04.2016р. була переміщена тимчасово з посади лікаря-хірурга другого хірургічного відділення в приймальне відділення на посаду лікаря-стажиста з терапії (а.с. 71-72).

Відомості щодо ознайомлення позивача з посадовою інструкцією лікаря-стажиста з терапії КЗ «ДКОШМД» ДОР» (інформація про затвердження головним лікарем відсутня) також відсутні (а.с. 60-62).

Наказом № 214-к від 22.04.2016р. позивача звільнено з посади лікаря-стажиста Приймального відділення за прогули без поважних причин (а.с. 59).

Згідно вказаного наказу підставою звільнення слугував акт перевірки від 21.04.2016р.

Так, відповідно до акту перевірки відпрацювання робочого часу від 21.04.2016р. комісією з 15:00 до 15:20 була проведена перевірка відпрацювання робочого часу співробітників Приймального відділення та відділення анестезіології. Виявлено відсутність лікаря-стажиста ОСОБА_4, яка зі слів зав. відділенням покинула своє робоче місце об 11:50 (а.с. 68).

Згідно доповідної записки в.о. зав. відділення ОСОБА_5 від 22.04.2016р. лікар-стажист ОСОБА_4 22.04.2016р. прийшла на робоче місце до приймального відділення о 10:15 хв. (а.с. 69).

Відповідно до акту від 22.04.2016р. лікарю-стажисту з терапії Приймального відділення ОСОБА_4 за відсутність на робочому місці 21.04.2016р. без поважних причин було запропоновано написати пояснювальну записку з приводу відсутності на робочому місці з 12:00 до 15:42, на що остання відмовилась (а.с. 70).

З наказом про припинення трудового договору позивач ознайомлена 22.04.2016р., про що свідчить її власноручний підпис на ньому (а.с. 59).

Обставини звільнення позивача з займаної посади також підтверджуються написом в її трудовій книжці, відповідно до якого 22.04.2016р. ОСОБА_4 звільнена за прогули на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 9-10).

Враховуючи встановлені обставини вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 32, 33, 40 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки наказ про переміщення позивача та подальше його звільнення є незаконними.

Щодо доводів апеляційної скарги, про те, що судом не встановлено поважність причин відсутності на робочому місці більше трьох годин, то вони не можуть бути взяті до уваги з наступних підстав.

Відповідно п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договiр, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договiр до закiнчення строку його чинностi можуть бути розiрванi власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числi вiдсутностi на роботi бiльше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідач не надав доказів відсутності позивача на роботі 21.04.2016 року, а складений акт лише зазначає, що позивача не було на робочому місці, що суперечить вимогам законодавства.

Крім того, позивач ознайомлена з наказом про переміщення від 01.04.2016 року саме 21.04.2016 року, тобто в день складання акту та звільнення з роботи за прогул в цей день /а.с. 72/.

Посилання апелянта на те, що переміщення позивача на іншу роботу було тимчасове, не може бути прийнято до уваги та бути підставою для скасування рішення суду, оскільки згідно наказу від 01.04.2016 року про переміщення, термін на який позивач переміщена, не зазначений /а.с. 71/.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 КЗпП України не вважається переведенням на iншу роботу i не потребує згоди працiвника перемiщення його на тому ж пiдприємствi, в установi, органiзацiї на iнше робоче мiсце, в iнший структурний пiдроздiл у тiй же мiсцевостi, доручення роботи на iншому механiзмi або агрегатi у межах спецiальностi, квалiфiкацiї чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права перемiщати працiвника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте, будь-які належні та допустимідокази, які б підтверджували, що позивача перемістили та доручили роботу у межах спецiальностi, квалiфiкацiї чи посади, обумовленої трудовим договором, тобто що переміщення, є саме переміщенням, а не переведенням на іншу роботу, суду не надані.

Між тим, оспорюваним наказом позивач переміщена на іншу роботу тимчасово на підставі ст.32 КЗпП України, однак зазначена норма не передбачає тимчасового перемішення чи переведення працівника на іншу роботу.

Посилання апелянта на те, що в резолютивній частині рішення судом зроблена описка, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки це питання може бути вирішено відповідно до ст. 219 ЦПК України.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Дніпропетровське клінічне об'єднання швидкої медичної допомоги» Дніпропетровської обласної ради відхилити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: