РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/721/16-ц

27 жовтня 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Олійник П. В.

з участю секретарів Вознюк Ю. В., Озарчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути в його користь з відповідачів кошти в розмірі 138 703,27 грн., а саме з кожного із відповідачів по 69 351,64 гривень, що відповідає їхній частці в спадщині, після смерті ОСОБА_4

В обґрунтування позову покликається на те, згідно рішень Костопільського районного суду від 17 вересня 2001 року та від 04 квітня 2006 року стягнуто з ОСОБА_4 в його користь борг на загальну суму 53 126 грн.. Однак ці рішення не виконані у зв'язку з відсутністю у боржника майна, крім 1/4 частини квартири АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер і після нього відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1. Відповідачі прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4. В зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідачів в рахунок отриманої ними спадщини борг за договором позики, який не погасив ОСОБА_4

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю та з аналогічних підстав. Просять позов задовольнити.

Відповідачі та представник відповідача позов не визнали та пояснили, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а позивач звернувся з вимогою з пропуском встановленого шестимісячного строку. Надані позивачем докази наявності боргу покійного ОСОБА_4 не стосуються відповідачів. Крім того, позивачем не надано договору позики, а розписка не може служити доказом позики. Розрахунок заборгованості, який надав позивач, є необґрунтований. Оцінку вартості квартири, на яку покликається позивач, проведено особою, щодо якої відсутні дані про наявність у неї ліцензії на проведення робіт з оцінки нерухомості. Просять в задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, з'ясувавши обставини та дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення Костопільського районного суду від 17 вересня 2001 року (справа № 2-71/2001) з ОСОБА_4 на користь позивача було стягнуто борг в сумі 30000 грн. та 280 грн. у відшкодування судових витрат. Рішенням Костопільського районного суду від 04 квітня 2006 року (справа № 2-307/2006) з ОСОБА_4 на користь позивача було стягнуто 22846 грн. інфляційних, 3 % річних, моральної шкоди та судових витрат. Дані обставини підтверджуються виконавчим листом по справі № 2-71/2001 та рішенням Костопільського районного суду від 04 квітня 2006 року по справі № 2-307/2006.

В з'язку з відсутністю в ОСОБА_4 майна, крім 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 вищевказані рішення суду до цього часу не виконані.

В 2006 році позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на частку квартири ОСОБА_4 в спільному сумісному майні і заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2006 року (справа №2-930/2006) було задоволено його позов та виділено із спільної сумісної власності 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, належну ОСОБА_4 та визнано за позивачем право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4, припинивши право власності ОСОБА_4 на цю частину квартири. На підставі заочного рішення суду позивачем було зареєстровано право власності на 1/4 частку вищевказаної квартири і він став її співвласником, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27 грудня 2006 року №13076649.

В подальшому рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 04 грудня 2015 року заочне рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2006 року (справа №2-930/2006) було скасовано, що стало підставою і для скасування державної реєстрації права власності за позивачем на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, на даний час борг ОСОБА_4 перед позивачем не погашений.

Судом також встановлено, що боржник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилася спадщина на належне покійному майно, в тому числі і на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Як встановлено судом із будинкової книги на момент смерті ОСОБА_4 разом с ним у вищевказаній квартирі були зареєстровані відповідачі, які спадщину (1/4 частину квартири) фактично прийняли і користуються нею. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-33 цс15 спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися до такого спадкоємця з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Враховуючи, що згідно заочного рішення Костопільського районного суду від 20 листопада 2006 року і до скасування цього рішенням Апеляційнмим судом 04 грудня 2015 року, позивач фактично був співвласником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, яка йому була виділена в рахунок погашення заборгованості покійного ОСОБА_4, то до 4 грудня 2015 року у позивача були відсутні підстави для звернення до спадкоємців з вимогою про погашення боргу. Лише після скасування заочного рішення Костопільського районного суду від 20 листопада 2006 року позивач набув права вимоги до спадкоємців покійного ОСОБА_4 про повернення заборгованості. Таким чином позивачем не пропущений встановлений ст. 1281 ЦК України строк для звернення до спадкоємців з вимогою про повернення боргу. При цьому, на думку суду, не має вирішального значення те коли позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_4 - в березні 2013 року, як стверджують відповідачі, чи в червні 2015 року, як стверджує позивач.

Згідно статтей 1218 та 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов'язки особи, які не входять до складу спадщини. В зв'язку з цим боргові зобов'язання ОСОБА_4 входять до складу спадщини.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В зв'язку з цим суд вважає, що рішення Костопільського районного суду від 17 вересня 2001 року (справа № 2-71/2001) та 4 квітня 2006 року (справа № 2-307/2006), яким були задоволені позовні вимоги позивача до ОСОБА_4, та було встановлено заборгованість останнього, є належними доказами існування заборгованості, яку позивач вправі вимагати від спадкоємців.

Суд також відхиляє посилання представника відповідача на відсутність договору позики, укладеного між позивачем та покійним ОСОБА_4 як на підставу відсутності між ними домовленостей про позику. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, раніше судами (рішення Костопільського районного суду від 17 вересня 2001 року (справа № 2-71/2001) та 4 квітня 2006 року (справа № 2-307/2006) вже було встановлено факт існування між позивачем та покійним ОСОБА_4 договору позики.

Положеннями ст.1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Судом встановлено, що відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи від 14 серпня 2015 року по цивільній справі №564/788/15-ц (за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про усунення перешкод у здійсненні прав власника на частину житлової квартири, встановлення порядку користування квартирою та відшкодування моральної шкоди, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/4 частку квартири та відшкодування витрат за сплачені комунальні послуги), який було оглянуто в судовому засідання, вартість квартири АДРЕСА_1 становить 670 305 гри. Таким чином вартість успадкованого відповідачами майна у виді 1/4 частки вказаної квартири становить 167 576,25 гривень.

Суд не погоджується з твердженням представника відповідача про те, що вищевказаний висновок експертизи не може служити доказом, оскільки проведений особою, яка не долучила до висновку копії ліцензії на право проведення експертизи вартості нерухомості з наступних підстав. Частиною 2 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. В Україні існує Реєстр атестованих судових експертів, до якого є вільний доступ, з якого вбачається, що особа, яка визначила вартість квартири (ОСОБА_7), включений до вищевказаного Реєстру під № 9742.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-369цс15 у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Таким чином, оскільки позичальник ОСОБА_4 помер, то спадкоємці в межах отриманого ними спадкового майна повинні сплатити позивачу суму боргу, інфляційні та три проценти річних від простроченої суми.

Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком заборгованості наданим позивачем. Статтею 625 ЦК України регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється лише на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Як вбачається із досліджених в судовому засіданні доказів рішенням Костопільського районного суду від 17 вересня 2001 року (справа № 2-71/2001) було стягнуто борг за договором позики в сумі саме 30000 грн. В зв'язку з цим суд вважає, що саме дана сума має служити основою для розрахунку інфляційних та трьох процентів річних від простроченої суми.

Згідно даного розрахунку інфляційні становлять 39430 грн., три проценти річних 8995,07 грн., а загальна сума заборгованості - 101551,07 грн. (30000 + 280 + 22846 + 39430 + 8995,07), що менше від успадкованого спадкоємцями майна. Таким чином із кожного із спадкоємців підлягає стягненню по 50775,53 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись 10, 60, 61, 88, 212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 50775 (п'ятдесят тисяч сімсот сімдесят п'ять) грн. 53 коп. в рахунок погашення позики та по 507 (п'ятсот сім) грн. 76 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору з кожної.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяП. В. Олійник