Справа № 350/748/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2243/2016
Головуючий у 1 інстанції Бейко А.М. А. М.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.,

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши цивільну справу за поданням державного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Рожнятівського районного суду від 15 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

Старший державний виконавець ВДВС Рожнятівського РУЮ Король Н.В. звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, українця, жителя АДРЕСА_1 до виконання ним своїх зобов'язань згідно: виконавчого листа № 2/350/729 від 05.12.2014 року, виданого Рожнятівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 5740,54 грн. боргу, виконавчого листа № 350/805/14-ц від 11.11.2014 року, виданого Рожнятівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна » 21184,34 грн. боргу та наказу № 1256 від 17.11.2015 року Господарського суду Івано-Франківської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 4323,74 грн. боргу.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 15 червня 2016 року подання ВДВС задоволено, тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 до виконання ним своїх зобов'язань, згідно: виконавчого листа № 2/350/729 від 05.12.2014 року виданого Рожнятівським районним судом, виконавчого листа № 350/805/14-ц від 11.11.2014 року, виданого Рожнятівським районним судом та наказу № 1256 від 17.11.2015 року Господарського суду Івано-Франківської області.

На зазначену ухвалу ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вважаючи її незаконною та постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено право апелянта на захист, оскільки не було повідомлено про слухання даної справи та не направлено копію ухвали. Вказує, що із долучених документів не вбачається, що він ухиляється від виконання зобов'язання. Суд дане питання не дослідив, а лише вважав достатньою підставою не виконання боржником зобов'язання.

Крім цього, вказує, що судові рішення, які перебувають на виконанні у ДВС прийняті без його участі, і на даний час вони оскаржуються ним у встановленому законом порядку як незаконно прийняті, а тому відсутня необхідність в обмеженні його за межі України.

З цих підстав, ухвалу суду першої інстанції апелянт просить скасувати, а в задоволенні подання - відмовити.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що останній має не виконані договірні зобов'язання, за яким рішенням суду стягнуто кошти, а тому невжиття даних заходів може призвести до неможливості виконання рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у ВДВС Рожнятівського РУЮ знаходяться виконавчі провадження, а саме: виконавчий лист № 2/350/729 від 05.12.2014 року, виданий Рожнятівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 5740,54 грн. боргу, виконавчий лист № 350/805/14-ц від 11.11.2014 року, виданий Рожнятівським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна » 21184,34 грн. боргу та судовий наказ № 1256 від 17.11.2015 року Господарського суду Івано-Франківської області про стягнення з ФОП ОСОБА_2 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» 4323,74 грн. боргу.

Крім цього, діючим законодавством передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В ухвалі судом першої інстанції не зазначено фактів та конкретних доказів, які б підтверджували про те, що боржник дійсно ухилявся від зобов'язань, покладених на нього судовими рішеннями. Зазначені доводи також відсутні і в матеріалах справи. Матеріали виконавчого провадження судом першої інстанції не досліджувались.

Згідно з ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, суд розглядає подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за участю державного виконавця.

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за відсутності державного виконавця не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду, надавши відповідні матеріали виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні та ухилення боржника від виконання судового рішення. Однак подання розглянуто за відсутності державного виконавця.

Відповідно до положень ч.3 ст.312 ЦПК України, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення, розглянувши подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без участі державного виконавця.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням вимог закону, не може залишатися в силі та в порядку п.3 ч.1 ст.112 ЦПК України, підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Рожнятівського районного суду від 15 червня 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта