24 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КузнєцоваВ.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Полтаві про стягнення моральної шкоди,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Полтаві у якому просив стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Полтави 150 000 грн моральної шкоди, завданої незаконною відмовою відповідача у перерахуванні довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 відсотків від суми грошового утримання працюючого судді, що змушує його постійно звертатися до суду за захистом своїх прав, принижує його честь судді, завдає дискомфорт та негативні емоції, позбавляє своєчасного і належного утримання для забезпечення своєї життєдіяльності та відновлення здоров'я, оскільки він є інвалідом 2-ї групи та потребує постійного санаторно-курортного лікування.
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04 березня

2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Полтави на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 25 травня

2016 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 березня

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2016 року та залишити в силі рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04 березня

2016 року, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що протиправною відмовою відповідача протягом більше чотирьох років в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачу завдано моральних страждань, оскільки фінансові плани позивача порушені і він залишається частково без засобів існування, та з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про стягнення з відповідача 15 000 грн моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позовні вимоги предʼявлено до неналежного відповідача.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 з 09 квітня 2002 року по 04 листопада 2010 року працював на посаді судді апеляційного суду Полтавської області, а з 05 листопада 2010 року відповідно до Постанови Верховної Ради України від 07 жовтня 2010 року був звільнений з посади судді у відставку.

Оскільки з 01 січня 2012 року суддівська винагорода (грошове забезпечення) працюючого судді збільшилася, позивач звернувся до відповідача з довідкою і заявою про перерахування щомісячного довічного грошового утримання, однак відповідач відмовив, а тому ОСОБА_4 звернувся до суду.

Постановою Ленінського районного суду м. Полтави від 29 серпня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2013 року, визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Полтави щодо відмови ОСОБА_4 в перерахуванні довічного грошового утримання, зобовʼязано відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 05 січня 2012 року відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

З аналогічною заявою позивач звернувся до відповідача і в 2013 році, оскільки з 01 січня 2013 року суддівська винагорода (грошове забезпечення) працюючого судді збільшилася. Відповідач вдруге відмовив і позивач знову звернувся Ленінського районного суду м. Полтави, який постановою від

12 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2013 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 січня 2015 року дії відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі

м. Полтави щодо відмови позивачу в перерахуванні довічного грошового утримання визнав неправомірними, зобовʼязав відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Полтави здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_4 і визначив наступний спосіб виконання судового рішення: щомісячно, починаючи з 01 січня 2013 року, при зміні грошового утримання працюючого судді апеляційного суду Полтавської області здійснювати перерахунок щомісячного довічного грошового утримання у розмірі

90 відсотків від суми грошового утримання працюючого судді.

Всупереч судового рішення від 12 червня 2013 року, яким визначено спосіб виконання рішення в майбутньому, відповідач відмовив позивачу в перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання з 01 вересня 2015 року, з якого підвищилася суддівська винагорода працюючого судді, і позивач змушений був знову звернутися до суду за місцем проживання.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року, дії відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі

м. Полтави щодо відмови ОСОБА_4 в перерахуванні щомісячного довічного грошового утримання визнані неправомірними та зобовʼязано відповідача з 01 вересня 2015 року здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

Згідно із ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

За приписами ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно розʼяснень викладених в п. 10-1 постанови Верховного Суду України від 21 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами), при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Така шкода за наявності необхідних підстав може бути відшкодована на підставі ст. 440-1 ЦК України чи іншого законодавства. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку по відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки встановив, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди при перерахуванні довічного грошового утримання судді у відставці предʼявлено до неналежного відповідача.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 травня 2016 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 25 травня

2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Полтаві про стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова