Справа № 490/8795/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

25 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Головацькому О. С.

за участю представника заявника - ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

представника заінтересованої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві подання головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, заінтересовані особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Керуючись ст. ст. 208-210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/8795/16-ц

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Головацькому О. С.

за участю представника заявника - ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

представника заінтересованої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві подання головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, заінтересовані особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про заміну сторони у виконавчому провадженні, -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_1 звернулася до суду із поданням, в якому просила замінити у виконавчому провадженні № 20928344 з примусового виконання виконавчого листа № ц2-157/10, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва, про усунення ОСОБА_5 перешкод в користуванні належним їй житловим будинком з відповідними господарськими та побутовими спорудами та будівлями по пров. Зустрічному, 5 в м. Миколаєві, який розташований на земельній ділянці площею 455 кв. м, сторону виконавчого провадження боржника ОСОБА_4 на ОСОБА_6.

В обґрунтування своїх вимог виконавець посилалася на те, що право власності на майно, яке знаходиться на земельній ділянці по пров. Зустрічному, 5 в м. Миколаєві, яку необхідно звільнити, перейшло від боржника ОСОБА_4 до ОСОБА_6, у звязку з чим, на її думку, слід змінити сторону у виконавчому провадженні.

Державний виконавець та заінтересована особа ОСОБА_5 у судовому засіданні вимоги подання підтримали та просили про його задоволення з підстав, викладених у поданні.

Представник ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення подання заперечував, посилаючись на те, що рішення суду було виконано, старі нежитлові будівлі було знесено, замість них було побудовано нове житлове приміщення, право власності на яке було набуте у передбаченому законом порядку та ніким не оспорювалось.

ОСОБА_6 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти подання не надав, свого представника до суду не направив, у звязку з чим подання державного виконавця розглянуто за його відсутності.

Вивчивши доводи подання, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2010 року у цивільній справі № ц2-157/10 задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про усунення перешкод із зобовязанням знести самочинно побудовану споруду, а також позов ММР до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про звільнення змельної ділянки шляхом зносу самовільно побудованої будівлі: усунуто ОСОБА_5 перешкоди в користуванні належним їй житловим будинком з відповідними господарськими та побутовими спорудами та будівлями по пров. Зустрічному, 5 в м. Миколаєві, який розташований на земельній ділянці площею 455 кв. м; зобовязано ОСОБА_7 і ОСОБА_4 за свій рахунок знести самочинно побудований обєкт нерухомого майна нежитлові одно- та двоповерхові споруди, пристосовані під автомайстерню пункт технічного обслуговування автомобілів по пров. Зустрічному, 5-А в м. Миколаєві та звільнити самовільно зайняту під ним земельну ділянку площею 35 кв. м.

Рішення набрало законної сили 27 травня 2010 року.

На виконання вказаного рішення суду Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист, який було предявлено до виконання до органу ДВС Миколаївського РУЮ.

Постановою державного виконавця від 10.08.2010 року ВП № 20928344 виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого листа було відкрито.

В ході виконання рішення суду, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 вересня 2014 року земельну ділянку площею 448 кв. м по пров. Зустрічному, 5-А в м. Миколаєві було поділено: ОСОБА_4 виділено у власність частину земельної ділянки площею 224 кв. м, з окремим вїздом з боку вул. Одеське шосе.

Рішенням виконкому ММР № 1272 від 26.12.2014 року земельній ділянці ОСОБА_4 було надано адресу: Одеське шосе, 33-А.

Рішенням виконкому ММР № 1076 від 27 листопада 2015 року вищезазначений пункт рішення № 1272 скасовано.

25 грудня 2015 року головним державним виконавцем Буділовською О. О. було складено акт, яким за участю понятих в присутності представника ОСОБА_4 встановлено, що нежитлові одно- та двоповерхові споруди, пристосовані під автомайстерню пункт технічного обслуговування автомобілів по пров. Зустрічному, 5-А в м. Миколаєві знесено, чим усунуто перешкоди ОСОБА_5 в користуванні належним їй житловим будинком з відповідними господарськими та побутовими спорудами та будівлями по пров. Зустрічному, 5 в м. Миколаєві, який розташований на земельній ділянці площею 455 кв. м, та звільнено самовільно зайняту під ним земельну ділянку площею 35 кв. м. На земельній ділянці знаходяться залишки будівельного сміття від знесеної будівлі.

У звязку з цим головним державним виконавцем Буділовською О. О. 29 грудня 2015 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 березня 2016 року вищезазначену постанову було скасовано. Ухвала набрала законної сили 05 квітня 2016 року, у звязку з чим постановою державного виконавця від 01.06.2016 року виконавче провадження було відновлене.

29 червня 2016 року головним державним виконавцем Буділовською О. О. було складено акт, яким встановлено, що будь-які нежитлові приміщення за адресою: м. Миколаїв, пров. Зустрічний, 5-А, відсутні, проте знаходиться будівля, яка згідно з технічним паспортом станом на 25.02.2016 року є житловим будинком № 33-А по вул. Одеське шосе в м. Миколаєві, право власності на який та на земельну ділянку за вказаною адресою зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору дарування.

При цьому, згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_4, самовільно побудована споруда було розібрана і як будівля вже не існувала, у звязку з чим, на її думку, рішення суду було виконано.

У подальшому, після погодження із сусідніми землекористувачами в червні 2015 року ОСОБА_4 було отримано в установленому законом порядку дозвільні документи на початок будівництва житлового будинку на належній їй земельній ділянці (на місці зруйнованих будівель) за адресою: вул. Одеське шосе, 33-А, який за існуючими документами є новоствореним.

Вказаний житловий будинок належав ОСОБА_4 на праві власності на підставі технічного паспорту, виданого ТОВ «Бюро Генерального планування» від 05.02.2016 року; декларації про готовність обєкта до експлуатації, виданої Управлінням ДАБІ у Миколаївській області 17.02.2016 року; Свідоцтва про право власності, виданого реєстраційною службою ММУЮ 20.04.2015 року. Право власності було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 01.03.2016 року.

В подальшому, ОСОБА_4 як власник житлового будинку та земельної ділянки, на якій він розташований, уклала з ОСОБА_6 Договір дарування житлового будинку з земельною ділянкою від 11.03.2016 року (р. № 121), яким подарувала ОСОБА_6 житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами разом з земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0224 ґа, що розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Одеське шосе, 33-А.

ОСОБА_6 на підставі зазначеного Договору дарування зареєстрував за собою право власності на житловий будинок та земельну ділянку.

В той же час, державний виконавець вважає, що із укладенням зазначеного Договору, до ОСОБА_6 перейшов обовязок з виконання рішення суду щодо знесення самочинно побудованої споруди.

Суд із такою позицією погодитися не може з огляду на таке.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обовязок щодо виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті Закону, ст. 378 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обовязковими тією мірою, якою вони були б обовязковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Зі своїм характером правонаступництвом у виконавчому провадженні є перехід прав та обовязків від однієї особи до іншої особи (її правонаступником). Підставою для правонаступництва може виступати, зокрема, правочин.

В той же час, суд вважає, що до спірних правовідносин питання щодо правонаступності застосовані бути не можуть, оскільки у ОСОБА_4 виникло право власності на новостворений житловий будинок.

Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Із матеріалів справи вбачається, що до ОСОБА_6 перейшло право власності на житловий обєкт нерухомого майна, який було створено ОСОБА_4 При цьому, виходячи з презумпції правомірності набуття права власності, суд приходить до переконання, що право власності було набуто ОСОБА_4 правомірно, у звязку з чим вона як власник розпорядилася майном на власний розсуд.

В той же час, рішенням суду від 25 лютого 2010 року ОСОБА_4 було зобовязано за свій рахунок знести самочинно побудований обєкт нерухомого майна нежитлові одно- та двоповерхові споруди, пристосовані під автомайстерню пункт технічного обслуговування автомобілів по пров. Зустрічному, 5-А в м. Миколаєві.

Таким чином, суд приходить до переконання, що рішенням суду на ОСОБА_4 було покладено один комплекс обовязків обовязки щодо усунення перешкод шляхом знесення самочинних нежитлових споруд. При цьому, з моменту набуття права власності на житловий будинок на тій самій земельній ділянці, у ОСОБА_4 виник інший комплекс прав та обовязків як власника правомірно набутого житлового будинку.

При цьому, за Договором дарування до ОСОБА_6 перейшли не обовязки знесення самочинних нежитлових споруд, а права та обовязки власника новоствореного житлового будинку, у звязку з чим суд приходить до висновку, що у спірних правовідносинах відсутнє правонаступництво.

За такого у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 208-210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН