Справа № 463/952/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/3913/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді - Савуляка Р.В.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за участі секретаря: Куцика І.Б.,

з участю: ОСОБА_2, представника ВТФ «Опір» - ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 фірми «ОПІР» Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 липня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 фірми «ОПІР» Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України», з участю третьої особи ОСОБА_5, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

25 лютого 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що згідно наказу відповідача №1/12 від 25 грудня 2007 року його було призначено на посаду заступника директора ВТФ «Опір» з правом першого підпису.

18 вересня 2012 року на ВТФ «Опір» відбулася зміна керівництва підприємства і з 19 вересня 2012 року його на роботу вже не впускали. Ним було подано заяву у правоохоронні органи за фактом недопущення до роботи, після чого конфлікт було припинено.

З 03 грудня 2014 року його знову не було допущено до роботи і він повторно змушений був звертатися за захистом своїх прав до правоохоронних органів.

23 лютого 2015 року у прокуратурі Франківського району м. Львова при ознайомленні із матеріалами кримінального провадження він виявив, що наказом ВТФ «Опір» від 19 вересня 2012 року його було звільнено з роботи за прогул за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Свої звільнення з роботи позивач вважав незаконним так як не вчиняв прогулу.

З урахуванням зазначених обставин та уточнених вимог від 22 червня 2015 року та 15 липня 2015 року позивач просив:

поновити його на роботі з 18 вересня 2012 року заступником директора ОСОБА_4 фірми «Опір» ОСОБА_4 фірма «Опір» Трускавецької міської асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України».

стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22624,02 гривень (а.с. 3,43,52).

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 15 липня 2015 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді заступника директора підприємства ОСОБА_4 фірми «ОПІР» Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» з 19 вересня 2012 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 фірми «ОПІР» Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» (ідентифікаційний код 30823194) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 вересня 2012 року по 15 липня 2015 року в розмірі 22592 грн. 20 коп. з відрахуванням всіх обовязкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню з заробітної плати.

Стягнуто з ОСОБА_4 фірми «ОПІР» Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» (ідентифікаційний код 30823194) в дохід держави 469 грн. 52 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць у сумі 700 грн. 04 коп. з відрахуванням всіх обовязкових платежів і зборів, які підлягають відрахуванню з заробітної плати допущено до негайного виконання.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_4 фірми «ОПІР» Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України».

В апеляційній скарзі посилається на те, що факт прогулу позивача належним чином зафіксовано відповідним актом від 19 вересня 2012 року.

Доказів перебування позивача на роботі та виконання ним своїх посадових обов'язків з 19 вересня 2012 року нічим не підтверджено, трудова книжка та особова справа останнього на підприємстві відсутні, в табелях виходу на роботу він не числиться, заробітна плата не нараховувалась.

Позивач не скаржився два роки на відсутність заробітної плати. Суд першої інстанції не перевірив причин пропуску строків звернення до суду встановлених ст.ст.233 КЗпП України і не мотивував чому поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 липня 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ВТФ «Опір» - ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ВТФ «Опір» підлягає до задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 липня 2015 року скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що сам акт про відсутність ОСОБА_2 на роботі без поважних причин 18 вересня 2012 року не є достатньою підставою для звільнення останнього.

Крім того, акт від 18 вересня 2012 року не містить відомостей у присутності кого він був складений.

На підприємстві був встановлений неповний робочий день чотири години. За таких обставин, залишення ОСОБА_2 робочого місця о 14 год.45 хв. не може свідчити про прогул за умови, що його робочий день розпочався за чотири години до вказаного часу. На підприємстві відсутній табель обліку робочого часу працівників який би підтвердив початок робочого часу позивача о 14 год.

ОСОБА_2 не було надано можливості надати письмові пояснення з приводу інкримінованого правопорушення, що є порушенням ст. 149 КЗпП України.

Позивач не був ознайомлений з наказом про своє звільнення від 19 вересня 2012 року, а про саме звільнення довідався лише у грудні 2014 року після звернення у Франківський РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області.

З таким висновком суду повністю погодитись не можна виходячи із наступних підстав.

Дисциплінарна відповідальність працівників є одним із видів юридичної відповідальності, що встановлена законодавством за протиправну поведінку працівника. Вона є обов'язком працівника понести покарання, передбачене нормами законодавства про працю, за протиправне невиконання чи неналежне виконання своїх трудових обов'язків.

Підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Як зазначено у ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно з положенням ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Судом та матеріалами справи установлено, що наказом директора виробничо-торгівельної фірми «ОПІР» Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України №1/12 від 25 грудня 2007 року ОСОБА_2 призначено заступником директора фірми з правом першого підпису (а.с.4).

Наказом генерального директора ВТФ «ОПІР» ОСОБА_5 №02/01 від 03 січня 2012 року на підприємстві встановлено неповний робочий день 4 години й внесено зміни у штатний розпис (а.с.35).

Наказом директора виробничо-торгівельної фірми «ОПІР»Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» від 19 вересня 2012 року ОСОБА_2 звільнено з посади заступника директора на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з прогулом.

Підставою для винесення зазначеного наказу став акт директора ВТФ «ОПІР» ОСОБА_5 про відсутність на роботі ОСОБА_2 18 вересня 2012 року о 14 год.45 хв. без поважних причин та відсутність на робочому місці 19 вересня 2012 року.

Зазначено, що акт складено у двох примірниках у присутності працівників служби охорони «АУТПОСТ» та працівників ВТФ «ОПІР» (а.с.36).

У той же час, даний акт не містить дати його складення, а також відомостей про осіб, у присутності яких такий складено, підписів цих осіб.

Відсутні також письмові пояснення ОСОБА_2 з приводу виявленого дисциплінарного проступку.

Штатний розпис, а також табель обліку робочого часу працівників ВТФ «ОПІР», які б могли визначити початок та закінчення робочого часу ОСОБА_2 на час складання акту про відсутність його на роботі (а.с.36) відсутні.

В матеріалах справи також немає даних про ознайомлення ОСОБА_2 з наказом про його звільнення від 19 вересня 2012 року.

Не було згоди профспілкового органу підприємства на звільнення з роботи ОСОБА_2

Встановлені обставини в сукупності стали підставою для винесення 15 липня 2015 року судом першої інстанції рішення про поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника директора ОСОБА_4 фірми «Опір» ОСОБА_4 фірма «Опір» Трускавецької міської асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» з 18 вересня 2012 року та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 22624,02 гривень (а.с.56-58).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року, змінено рішення суду першої інстанції в частині визначення середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, в решті рішення суду залишено без змін (а.с.111-117).

Переглядаючи в касаційному порядку рішення Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 02 березня 2016 року зазначила, про необхідність перевірки фактичних обставин, зокрема з якого часу має обчислюватися початок перебігу строку позовної давності для звернення ОСОБА_2 до суду з позовом та дотримання останнім визначеного строку при зверненні до суду.

На виконання вказівок касаційної інстанції колегією суддів встановлено наступне.

Згідно зі ст.233 КЗпП України (станом на час звернення до суду із позовними вимогами) працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк, коли він дізнався або повинен дізнатися про порушення свого права, а в справах про звільнення місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь - яким строком.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установи, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Статтею 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», судам роз'яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставність вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін.

Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 був звільнений з роботи наказом директора ВТФ «ОПІР» від 19 вересня 2012 року, до суду за захистом свого права звернувся 25 лютого 2015 року.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що після зміни керівництва 17 вересня 2012 року, він продовжував виконувати свою роботу заступника директора ВТФ «ОПІР», у липні 2014 року звернувся із письмовою заявою до керівництва виплатити йому заборгованість по заробітній платі за період з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2014 року.

19 листопада 2014 року звернувся до правоохоронних органів з вимогою порушити кримінальну справу проти керівництва фірми за ст.175 КК України, а при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження 17 лютого 2015 року йому стало відомо про існування акту про відсутність його на робочому місці та Наказу від 19 вересня 2012 року про звільнення його з роботи за прогул.

У той же час, згідно даних відповідача у штатному розписі ВТФ «ОПІР» з 2013 року вже не було посади заступника директора, яку до 19 вересня 2012 року обіймав ОСОБА_2 (а.с. 177).

Відсутні дані про посаду заступника директора ВТФ «ОПІР» й у табелях обліку робочого часу підприємства за січень-вересень 2013 року та у змінах до Статуту, які затверджені 06 березня 2013 року та зареєстровані 13 травня 2013 року (а.с. 178, 179-196).

ОСОБА_2, після звільнення з роботи з 19 вересня 2012 року не міг виконувати покладені на нього обов'язки заступника директора ВТФ «ОПІР», за відсутності такої посади на підприємстві.

Також встановлено, що трудова книжка позивача та його особова картка на підприємстві відсутня, в табелях виходу на роботу він не значився, заробітна плата йому не нараховувалась, а саме підприємство з 19 вересня 2012 року припинило господарську діяльність.

Відтак, перебіг строку позовної давності для звернення ОСОБА_2 до суду з позовом слід рахувати з 20 вересня 2012 року.

Тому не знайшли свого підтвердження висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 довідався про своє звільнення лише у грудні 2014 року, як і показання останнього, даних в суді апеляційної інстанції, що він продовжував роботу на посаді заступника директора ВТФ «ОПІР» після 19 вересня 2012 року і не знав про своє звільнення з роботи.

Отже, вимоги позивача про порушення відповідачем норм трудового законодавства при його звільненні 19 вересня 2012 року є обґрунтованими, оскільки звільнення його проведено з порушенням норм трудового законодавства, але строк звернення до суду встановлений ст.233 КЗпП, пропущено ним без поважних причин, що є підставою для відмови у позові.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_4 фірми «Опір» ОСОБА_4 фірма «Опір» Трускавецької міської асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організацій інвалідів України» підлягає до задоволення рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 липня 2015 року скасуванню на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 за пропуском строків звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 фірми «ОПІР» Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» - задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 15 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 фірми «ОПІР» Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України», третя особа: директор ВТФ «ОПІР» - ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 фірми «ОПІР» Трускавецької міської асоціації інвалідів Львівської обласної асоціації інвалідів Всеукраїнської організації інвалідів «Союз організації інвалідів України» 771 (сімсот сімдесят одну гривню) 18 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий : Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_6