Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне, в порядку гл.8 розділу ІІІ ЦПК України/

16 листопада 2016 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 24 січня 2013 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого останній отримав у борг від позивача грошові кошти в сумі 244 800,00 грн., що є еквівалентом 30 000,00 доларів США, на строк до 01 червня 2013 року. У встановлений договором строк позичальник грошових коштів не повернув, виконавчий напис щодо стягнення суми боргу за договором позики від 24 січня 2013 року в судовому порядку був визнаний таким, що не підлягає виконанню. 11 березня 2016 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за умовами якого останній поручився відповідати перед ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_2 зобовязань за вказаним договором позики. У звязку із зазначеним позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів суму боргу в розмірі 5 000,00 грн. та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суму боргу в розмірі 785 500,00 грн., інфляційні збитки в розмірі 237 640,81 грн., 3% річних в розмірі 24 164,78 грн. та проценти від суми позики в розмірі 129 743,99 грн.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного Кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено в судовому засіданні, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 24 січня 2013 року був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 654, за умовами якого ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 244 800,00 грн., що є еквівалентом 30 000,00 доларів США, на строк до 01 червня 2013 року /а. с. 11/.

11 березня 2016 року між ОСОБА_1 до та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_2 зобовязань за договором позики від 24 січня 2013 року в обсязі не більшому за 5 000,00 грн. /а. с. 16/.

ОСОБА_2 своїх зобов'язань щодо повернення грошових коштів у встановлений договором строк не виконав в повному обсязі.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення суми боргу в розмірі еквівалентному 30 000,00 доларів США, що становить 790 500,00 грн., суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 5 000,00 грн. та з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суму боргу в розмірі 785 500,00 грн.

Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, якими передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти від суми позики за період з 02 червня 2013 року по 14 вересня 2015 року в розмірі 129 271,17 грн., які розраховані наступним чином:

Період розрахункуСтавка НБУ, %Кількість днів у періодіПеня, грн.
02.06.2013 - 09.06.20137.58402.41 грн.
10.06.2013 - 12.08.4.67 грн.
13.08.2013 - 14.04.20146.524510680.66 грн.
15.04.2014 - 16.07.20149.5935925.50 грн.
17.07.2014 - 12.11.201412.51199976.44 грн.
13.11.2014 - 15.02.20.11 грн.
16.02.2015 - 03.03.201519.5162092.54 грн.
04.03.2015 - 27.08.5613.37 грн.
28.08.2015 - 24.09.70.38 грн.
25.09.2015 21.04.0985.64 грн.
22.04.2016 - 26.05.60.05 грн.
27.05.2016 - 23.06.80.25 грн.
24.06.2016 - 28.07.201616.5353873.21 грн.
29.07.2016 - 14.09.201615.5474885.94 грн.
Всього процентів:129271,17 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору позики від 24 січня 2013 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні.

Таким чином, у відповідності до ст. 625 ЦК України стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають 3% річних від простроченої суми 244 800,00 грн. за період з 02 червня 2013 року по 14 вересня 2015 року, що становить 24 145,00 грн.

З урахуванням викладеного суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача підлягає заборгованість за договором позики від 24 січня 2013 року в розмірі 5 000,00 грн., з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним договором позики в розмірі 938 916,17 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) суму боргу за договором позики від 24 січня 2013 року в розмірі 5 000 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) заборгованість за договором позики від 24 січня 2013 року в розмірі 938 916 грн. 17 коп., з яких 785 500 грн. 00 коп. сума основного боргу, 24 145 грн. 00 коп. сума 3-х% річних, 129 271 грн. 17 коп. проценти від суми позики.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3) сплачений останнім судовий збір у розмірі 6 890 грн. 00 коп., а саме: по 3 445 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О.Демидова