У х в а л а

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 6 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від

19 травня 2008 року № DNXRRX09650038 відповідач отримав кредит у розмірі 3 652 грн 54 коп., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, станом на 2 лютого 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 11 648 грн 30 коп. Сума заборгованості у розмірі 54 793 грн

74 коп. була стягнута відповідно до рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 25 січня 2014 року. ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі

11 468 грн 30 коп.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 6 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що мало місце дострокове стягнення всієї кредитної заборгованості, а відтак - дія договору закінчилась, а між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини, окрім того позивачем не надано суду належного розрахунку заборгованості відповідача щодо стягнення пені відповідно до умов договору, а саме п. 5.1, а тому суд вважав такі позовні вимоги такими, що не знайшли свого обґрунтування та позивачем не доведені.

При цьому суди виходили з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 травня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № DNXRRX09650038, на умовах якого останній отримав кредит у розмірі 3 652,54 грн зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

За вимогами ст. ст. 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 та ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Позивачем відповідачу нарахована заборгованість, яка станом на 2 лютого 2015 року становить 65 411 грн, з яких: заборгованість за кредитом у сумі

3 652,54 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі

479,10 грн; заборгованість за комісією за користування кредитом у розмірі

1 577,88 грн; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 59 701,65 грн. Також стягненню підлягає штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн та штраф (процентна складова) у розмірі 530,87 грн.

Як убачається з матеріалів справи, сума заборгованості в розмірі

54 793,74 грн, у тому числі 3 652,54 грн - заборгованість за кредитом; 479,10 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 577,88 грн - заборгованість за комісією за користування кредитом; 45 998,80 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 2 585,42 грн - штраф (процентна складова), була солідарно стягнута з ОСОБА_1, а також із ПАТ «Акцент-Банк» відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2014 року, отже стягнуто заборгованість за кредитом, процентами, комісією, пеня та штрафи (фіксована частина та процентна складова).

Таким чином, нарахована позивачем заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 648,30 грн (різниця між нарахованою станом на 2 лютого 2015 року заборгованістю та раніше стягнутою судовим рішенням заборгованістю) складається з пені - 10 617 грн та штрафів: фіксована частина - 500,00 грн та процентна складова - 530,87 грн.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.3 кредитного договору, між сторонами узгоджена відповідальність за прострочення позичальником строків погашення кредиту та відсотків за користування кредитом. Відповідальність за прострочення сплати пені не передбачена, а штрафи за прострочення сплати кредиту та процентів вже стягнуті вищезгаданим рішенням Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 25 січня 2015 року.

Крім того, позивачем не надано суду належного розрахунку заборгованості відповідача зі сплати пені відповідно до умов договору, а саме п. 5.1. кредитного договору.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» не знайшли свого законного обґрунтування та позивачем не доведені.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 6 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко