АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/2094/2016 Головуючий у І інстанції Сальникова Н.М.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Барановської Л.В., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ПАТ " ВТБ БАНК" ( далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Зазначало, що 22 квітня 2008 року укладено з ОСОБА_1 кредитний договір № 100.3.2-01/0024 ( далі-Договір), за умовами якого останньому надано кредит у сумі 121 500,00 доларів США із процентною ставкою 12, 5 % річних на строк до 22 квітня 2018 року на придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_1

Позичальник зобов'язувався повернути Банку отриманий кредит та сплатити проценти за користування кредитом у валюті кредиту до 22.04.2018 року у розмірі та порядку встановленому п.п. 8,1, 8.2 ,8.3 Кредитного договору .

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 22 квітня 2008 року Банк уклав з ОСОБА_4 Договір поруки № 100.3.2-03/0024 за умовами якого Поручитель поручався перед Банком за виконання Позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту , сплати процентів за користування кредитом , комісії, пені , штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором № 100.3.2-01/0024 від 22 квітня 2008 року та будь-якими додатковими угодами до нього( в т.ч. , що збільшують основне зобов'язання ).

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 неналежним чином виконували зобов'язання за кредитним договором та договором поруки, не сплатили щомісячні платежі та відсотки за користування кредитом, з урахуванням уточнених позовних вимог Банк просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за Договором з 11 липня 2012 року, яка на 11 серпня 2015 року становила 69 720 дол. США , що за офіційним курсом НБУ України долара США до гривні становило 1 482 471 грн. 86 коп. із них :

Борг за кредитним договором з урахуванням 3 % річних, нарахованих у зв'язку з порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту - 54 864 ,02 дол. США , в тому числі : поточна заборгованість за кредитом 32 389,71 дол. США , що еквівалентно 688 700 грн. 82 коп;

заборгованість за простроченим кредитом - 18 225,00 дол. США, що еквівалентно 387 517,28 грн.;

- 30 % річних 4 249,31 дол. США , що еквівалентно 90 352,93 грн.

Борг за процентами ( плата за користування кредитом) з урахуванням 3 % річних, нарахованих в зв'язку з порушенням зобов'язань щодо сплати процентів - 11 419,14 дол. США , що еквівалентно 242804,55 грн. в тому числі :

сума простроченої заборгованості за процентами - 10 968,90 дол. США, що еквівалентно 231 123,70 грн.;

3 % річних - 246,38 дол. США, що еквівалентно 5 238 грн. 70 коп.;

сума строкової заборгованості за нарахованими процентами - 203 ,86 дол. США, що еквівалентно 4 334,67 грн.

Пеня, нарахована, у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу - 3 437,73 дол. США , що еквівалентно 73 096 грн. 29 коп. ( т.1 а.с. 126).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства " ВТБ БАНК" до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ІНН НОМЕР_1, ОСОБА_4 ІНН НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства" ВТБ Банк" за кредитним договором № 100.3.2.-01/0024 від 22.04.2008 року загальну заборгованість у сумі 61 787, 47 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 313 783, 94 грн., 30 % та 3 % річних, пеню у загальній сумі 166 186, 89 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ІНН НОМЕР_1, ОСОБА_4 ІНН НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства " ВТБ Банк" судовий збір у сумі 3654, 00 грн..

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду у судове засідання не з'явився і причину неявки суду не повідомив , а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_6, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити з підстав , викладених у ній,

представника ПАТ " ВТБ Банк" Сироватської О.М., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, як безпідставної , перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Як вбачається з матеріалів справи, 22 квітня 2008 року ВАТ " ВТБ Банк", правонаступником якого є ПАТ " ВТБ Банк", уклав з ОСОБА_1 Кредитний договір № 100.3.2-01/0024 (далі - Договір), згідно якого Банк надає Позичальнику грошові кошти (кредит) на суму 121 500,00 доларів США, на строк кредитування 10 років до 22 квітня 2018 року з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних.

Пунктом 8.1. Договору передбачено, що сплата банку процентів за користування кредитом на рахунок НОМЕР_3 в розмірі, встановленому п.п. 1.1. Кредитного договору , здійснюється щомісячно в строк з 1 по 10 число ( включно) кожного місяця, наступного за тим, за який проводиться розрахунок, починаючи з травня 2008 року.

Погашення кредиту здійснюється на рахунок НОМЕР_3 щомісячно рівними частинами в розмірі 1 012,50 дол. США в строк з 01 по 10 число ( включно) кожного місяця , наступного за тим, за який проводиться розрахунок , починаючи з травня 2008 року.( п.8.2 Договору).

Погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється позичальником згідно Додатку №1 до цього Договору ( Графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартості супутніх послуг) ( далі Графік), який є його невід'ємною частиною.

Згідно п. 9.1. Договору у разі несвоєчасного повернення кредиту Позичальник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 % річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 9.2. Договору у разі несвоєчасної ( неналежної) сплати процентів за користування кредитом , позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

На забезпечення зобов'язань за кредитним договором 22 квітня 2008 року ВАТ " ВТБ Банк" уклало з ОСОБА_4 Договір поруки № 100.3.2-03/0024 ( далі - Договір поруки), згідно з умовами якого поручитель поручається перед Банком за виконання Позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором № 100.3.2.-01/0024 від 22 квітня 2008 року та будь-якими додатковими угодами до нього ( в т.ч. , що збільшують основне зобов'язання) .

Пунктом 5 Договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед банком у тому ж самому обсязі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, пені інших платежів, передбачених кредитним договором, відшкодування збитків.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість за кредитом, яка на 11 серпня 2014 року становила 55 880, 15 доларів США, що за офіційним курсом НБУ - 742 284, 38 грн.

02 вересня 2014 року Банком направлено лист-вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості протягом 60 календарних днів від дати отримання повідомлення, а 03 листопада 2014 року направив лист - вимогу ОСОБА_4 про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій в порядку визначеному у Договорі протягом 30-ти днів з дати отримання, яку 19 листопада 2014 року ОСОБА_4 отримав , що підтверджується зворотнім повідомленням ( а.с. 24-27).

Згідно уточненого розрахунку позивача загальна заборгованість по кредиту ОСОБА_1 на 11 серпня 2015 року заборгованість становить 50 614, 17 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1 076 218, 10 грн., з яких:

строкова заборгованість по кредиту становить 32 389, 71 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 688 700, 82 грн.;

прострочена заборгованість по кредиту становить 18 225,00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 387 517, 28 грн.

Загальна заборгованість по сплаті процентів по кредиту становить 11 172, 76 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 237 565, 84 грн., з яких:

прострочена заборгованість по сплаті процентів становить 10 968, 90 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 233 231, 18 грн.;

заборгованість по сплаті нарахованих відсотків за період з 01.08.2015 пор 10.08.2015 становить 203 долари США, що еквівалентно по курсу НБУ 4 334, 66 грн.;

Пеня за несвоєчасну сплату процентів становить 73 096, 29 грн.;

3% річних за весь час прострочення сплати процентів становить 5 238, 70 грн., а всього 61 787 дол. США 47 центів, що за офіційним курсом долара США до гривні , встановленим НБУ на 11.08.2015 року становила 1 313 783 грн. та сума пені і 3% річних 168 687,92 грн.( т.1 а.с. 146)

Згідно статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Позивач звернувся до суду з позовом 23 грудня 2014 року і просив стягнути заборгованість за кредитом з 12.01.2009 року по 11 серпня 2014 року в сумі 55 880,15дол.США.( т.1 а.с. 1-3)

Під час розгляду справи Банку з урахування вимог ст. 257 ЦК України щодо заборгованості за кредитом уточнив вимоги і просив стягнути заборгованість за кредитом та щодо сплати процентів за користування кредитом і 3% та 30% річних та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ з 11 липня 2012 року по 11 серпня 2015 року( т.1 а.с.146-152).

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_8 у запереченнях просила застосувати строк позовної давності щодо стягнення пені за кредитним договором.

Суд вирішуючи питання щодо стягнення пені за прострочення сплати процентів правильно застосував позовну давність, оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня після 27 липня 2012 року , а з позовом до суду Банк звернувся 23 грудня 2014 року відповідно пеня за прострочення виконання зобов'язання підлягає стягненню з 18 січня 2015 року, оскільки стороною в спорі заявлено про застосування позовної давності, а тому суд обгрунтовано задовольнив вимоги Банку в цій частині частково і стягнув з відповідачів на користь позивача пеню за несвоєчасну сплату процентів, передбачену п.9.2 Договору з 11 січня 2014 року по 11 серпня 2015 року в сумі 70 595,26 грн.(т.1 а.с.151)

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктом 9.1 Договору встановлено, що у разі несвоєчасного повернення кредиту Позичальник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 процентів річних від простроченої суми.

Банк пред'явив вимоги про сплату 30% річних від простроченої суми з 11 липня 2012 року та 3 % річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України .

З позовом до суду Банк звернувся 23 грудня 2014 року в межах трьохрічного строку позовної давності, отже у суду не було підстав до застосування до зазначених вимог позовної давності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд невірно нарахував заборгованість не заслуговують на увагу, оскільки доказів в підтвердження наведеного суду не надано.

Необґрунтованими є твердження в апеляційній скарзі про те, що суд стягнув заборгованість по пені більше, ніж за рік, оскільки суд стягнув пеню за останні 12 місяців, які передували зверненню Банку до суду з позовом та за час розгляду справи у суді.

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду не було права на звернення до суду про дострокове повернення кредиту, оскільки відповідачі не отримували вимогу Банку про дострокове погашення заборгованості є необґрунтованими, оскільки Банк направляв Позичальнику та Поручителю вимогу про дострокове погашення кредиту, яка ОСОБА_4 отримана 10.11.2014 року, а направлена на адресу ОСОБА_1 вимога повернута Банку з відміткою працівника поштового зв'язку "за закінчення терміну зберігання", проте зазначена обставина не є перешкодою до звернення Банку до суду, оскільки ні вимогами закону, які регулюють спірні правовідносини, ні умовами договору не передбачено, що невирішення спору в позасудовому порядку, перешкоджає зверненню Банку до суду з позовом.

За положенням ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Аналіз правових норм, зокрема ст.ст. 549, 625 ЦК України дає підстави до висновку, що неустойка та проценти є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що стягнувши одночасно з відповідачів 30 % за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 90 352,93 грн. та 73 09629 грн. пені за несвоєчасне процентів, суд допустив в такому випадку подвійне застосування до боржника цивільно - правової відповідальності , що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції та ч.3 ст. 509 ЦК України,є безпідставними, виходячи з такого.

Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами ( з ростроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася , та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу ( ч.2 ст. 1050 ЦК України ).

Правові наслідки порушення зобов'язань боржником , зокрема йдеться у ст. 611 ЦК України, якою передбачено , що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В той же час, п. 9.1 Договору передбачено, що у разі несвоєчасного повернення кредиту Позичальник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 процентів річних від простроченої суми.

Сума кредиту встановлена в сумі 121 500,00 грн., погашення якого та процентів за користування кредитом здійснюються Позичальником згідно Додатку №1 до цього Договору ( Графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунок вартості супутніх послуг) - надалі Графік, який є невід'ємною частиною( 8.3 Договору ).

Отже, умова договору передбачено, що за несвоєчасне повернення кредиту Позичальник сплачує 30 % від простроченої суми, а п. 9.2 Договору передбачено, що за несвоєчасну (неналежну) сплату процентів за користування кредитом, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, правові наслідки за порушення зобов'язання щодо повернення кредиту встановлені умовами договору, в іншому випадку, за несвоєчасну (неналежну) сплату процентів встановлено правові наслідки передбачені законом у вигляді пені.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в частині неправильного застосування судом вимог ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України та покладення на відповідачів подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання не знайшли свого підтвердження.

Посилання в апеляційній скарзі на те, п. 9.1 Кредитного договору щодо встановлення сторонами штрафу за порушення умов кредитного договору у розмірі 30 процентів річних є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, не можуть бути взяті до уваги, оскільки 30 процентів річних встановлені у договорі не зазначено, що це є пеня. Сторони, укладаючи кредитний договір домовилися, що у разі несвоєчасного повернення кредиту позичальник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 процентів річних від простроченої суми і висловили цілковиту згоду щодо таких умов договору і укладаючи кредитний договір , сторони погодитися і з його умовами, оскільки застережень щодо зазначеного пункту кредитного договору від позичальника не поступило.

Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про те, що позичальником в установленому законом порядку ці положення договору оспорювалися та визнанні в установленому порядку такими, що не відповідають вимогам закону.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 відхилити, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: