Справа № 462/6926/15 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/2392/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я, Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю представника відповідача Гуменної Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства Львівського державного заводу «ЛОРТА», з участю третьої особи директора Державного підприємства Львівського державного заводу «ЛОРТА» Чауса Володимира Михайловича про поновлення трудових прав-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року задоволено позов ОСОБА_4 та визнано дії Державного підприємства Львівського державного заводу «ЛОРТА» щодо винесення наказу №473-к від 1 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_4 з 01 вересня 2015 року з посади механіка цеху 2-ої групи інструментального цеху (040) в порядку ст. 28 КЗпП України неправомірними;

скасовано наказ Державного підприємства Державного підприємства Львівського державного заводу «ЛОРТА» №473-к від 01 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_4 з 01 вересня 2015 року з посади механіка цеху 2-ої групи інструментального цеху (040) в порядку ст. 28 КЗпП ;

визнано недійсним запис №59 внесений 1 вересня 2015 року в трудову книжку ОСОБА_4 на підставі наказу №473-к від 01 вересня 2015 року за ст. 28 КЗпП України;

поновлено ОСОБА_4 з 1 вересня 2015 року на посаді механіка цеху 2-ої групи інструментального цеху (040) Державного підприємства Львівського державного заводу «ЛОРТА».

Стягнуто з Державного підприємства Львівського державного заводу «ЛОРТА» на користь ОСОБА_4 10 395 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 2 079 грн. допущено до негайного виконання.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржив представник відповідача. Заявою представника відповідача від 18.04.2016 року Гуменної Г.А. відповідач відмовився від апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду про задоволення вимог про визнання дій Державного підприємства Львівського державного заводу «ЛОРТА» щодо винесення наказу №473-к від 1 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_4 з 01 вересня 2015 року з посади механіка цеху 2-ої групи інструментального цеху (040) в порядку ст. 28 КЗпП України неправомірними, скасування наказу Державного підприємства Державного підприємства Львівського державного заводу «ЛОРТА» №473-к від 01 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_4, визнання недійсним запису №59 внесеного 1 вересня 2015 року в трудову книжку ОСОБА_4 на підставі наказу №473-к від 01 вересня 2015 року за ст. 28 КЗпП України та в частині поновлення ОСОБА_4 з 1 вересня 2015 року на посаді механіка цеху 2-ої групи інструментального цеху (040) Державного підприємства Львівського державного заводу «ЛОРТА» та подав докази виконання рішення суду в цій частині. В зв»язку з відмовою від апеляційної скарги в цій частині, судовою колегією прийнято відповідне процесуальне рішення.

В частині вирішення про стягнення з Державного підприємства Львівського державного заводу «ЛОРТА» на користь ОСОБА_4 10 395 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, апеляційну скаргу підтримано представником відповідача. В цій частині рішення вважає незаконним з підстав порушення судом положень ст. 1, 2 ЗУ «Про оплату праці», оскільки суд не зазначив розрахунку при визначенні сум, що підлягає стягненню. Не врахував, що з 06.10.2015 року позивач влаштувався на іншу роботу, тому термін вимушеного прогулу становить 24 дні, а не 105, як зазначив суд - до часу винесення рішення про поновлення на роботі. Тому безпідставно стягнута сума втраченого заробітку за вимушений прогул, яка зазначена у рішенні саме за 105 робочих дні.

При розгляді справи за апеляційною скаргою, особа, що подала апеляційну скаргу мотиви такої підтримала.

Інші учасники не з»явились. Належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток. За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе продовжувати розгляд справи у їх відсутності, що відповідає вимогам ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах його оскарження та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи законність рішення суду в оскаржуваній його частині, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування, з огляду на те, що матеріалами справи встановлено, що наказом ДП ЛДЗ «ЛОРТА» №473к від 01 вересня 2015 року ОСОБА_4 механіка цеху 2-ї групи в інструментальний цех (040) звільнено з 01 вересня 2015 року у зв'язку з незадовільним результатом випробування. /а.с. 15/

Рішенням суду від 28 січня 2016 року наказ визнано незаконним та поновлено позивача на роботі, що виконано відповідачем і не оскаржується.

Згідно ст. 235 ч.2 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Матеріалами справи встановлено, що з 06.10.2015 року позивач працевлаштувався на роботу на посаду робітника цеху розливу ТзОВ НВП «Гетьман» згідно наказу № 4 від 05.10. 2015 року, про що наявний запис у його трудовій книжці і згідно довідки цього підприємства отримував на такому заробітну плату до часу поновлення рішенням суду на попередній роботі та 29.01.2016 року звільнений з ТзОВ «Гетьман» /а.с. 99 , 113/.

Згідно довідки про доходи, ОСОБА_4 на ТзОВ «Гетьман» отримав заробітну плату за період з 06.10.2015 року по 28.01.2016 року в сумі 9 043 гр. 45 коп. і саме цей період часу особа, яка подала апеляційну скаргу вважає не повинен бути зарахований у час вимушеного прогулу та в період за який необхідно стягнути заробітну плату з відповідача з врахуванням вирішення питання про поновлення позивача на роботі.

Така позиція представника відповідача не узгоджується з положеннями зазначеної вище норми.

Враховуючи дані довідки про заробітну плату за останні повні місяці роботи в ДП «Львівський державний завод ЛОРТА», на час звільнення позивача його середній заробіток становив 6653 гр. 75 коп., відтак середньоденний - 316 гр. 84 коп. Правильність такого розрахунку ствердила в судовому засіданні представник відповідача при розгляді справи в суді апеляційної інстанції та погодилась з безпідставністю висновків суду першої інстанції щодо визначення ним суми середньоденного заробітку - 99 гривен. /а.с. 46/

Таким чином, отримуваний позивачем заробіток за новим місцем праці з 06.10.2015 року по 28.01.2016 року був значно меншим, сума такого - 9 043 гр. 45 коп. безперечно повинна бути врахована при вирішенні питання виплати позивачу за час вимушеного прогулу, оскільки це регламентовано ч.2 ст. 235 КЗпП.

За таких обставин, до стягнення за час вимушеного прогулу підлягала б сума, котра повинна бути обрахована із врахуванням середньоденного заробітку в сумі 316 гр. 84 коп., з врахуванням 105 днів робочих до часу винесення рішення про поновлення на роботі та за мінусом отриманого заробітку за іншим місцем праці з 06.10. 2015 року. Тобто за 24 дні в які позивач не працював, та за решту нижче оплачуваних робочих днів підлягала до стягнення різниця у заробітку.

Враховуючи, що позивачем рішення суду не оскаржене, тому підстав для виходу за межі апеляційної скарги колегія суддів не вбачає. Сума стягнутого заробітку на користь позивача 10 395 гр. не перевищує суми, котра обрахована з врахуванням наведених вище обставин, тому підстав для скасування рішення суду в цій частині за апеляційною скаргою відповідача немає.

Керуючись ст. 303 , 304, п.1 ч. 1 ст. 307 , ст. 308 , 313, п.1 ч. 1 ст. 314, 315, 317 ЦПК України , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили .

Головуючий

Судді