Єдиний унікальний номер: 448/238/16-ц
Провадження № 2/448/139/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01.04.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в особі:

головуючого - судді Борисенко В.В.,

при секретарі - Рушеляк Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стоянцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи Мостиська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та Мостиське районне управління юстиції Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :

03.03.2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її бабі ОСОБА_4, яка померла 17.01.2006 року, належало будинковолодіння, що знаходиться в с.Санники, по вул.Кільцевій, 20, Мостиського району Львівської області.

Стверджує, що бабця за життя склала заповіт, яким усе своє майно заповіла їй (позивачці). На момент відкриття спадщини вона (позивачка) була неповнолітньою, а тому в її інтересах із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини звернулася її мати. Поряд із цим, через відсутність правовстановлюючих документів на право власності на зазначене будинковолодіння вона (позивачка) не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у звязку із чим змушена звертатися до суду із даним позовом.

Крім того зазначає, що вищевказане господарство належало до «колгоспного двору» і станом з 15.04.1988 року по 15.04.1991року у ньому, крім бабусі ОСОБА_5, проживали та були зареєстровані діти останньої ОСОБА_2 та ОСОБА_3А.(мати позивачки), треті особи у справі, однак вони обоє фактично у цей період проживали без реєстрації в м.Мостиська Львівської області, участі у ведені підсобного господарства не приймали, отже частку у колгоспному дворі втратили.

З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на будинковолодіння №20 по вул.Кільцевій в с.Санники Мостиського району Львівської області, як спадщину за заповітом після смерті баби ОСОБА_5

В судове засідання позивачка не зявилася, проте подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача Стоянцівської сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не зявився, а подав заяву, в якій зазначає, що не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, проте подали до суду заяви, в яких зазначають, що проти позову не заперечують та просять суд справу розглянути у їх відсутності.

Представник третьої особи - Мостиського районного управління юстиції Львівської області у попереднє судове засідання не зявився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Колгоспний двір, за положеннями Цивільного кодексу Української РСР, визначався як сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. За нормами ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. У зв'язку з введенням у дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені.

Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 22.12.95 N 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 Закону України "Про власність", застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №20 по вул.Кільцевій в с.Санники Мостиського району Львівської області відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а єдиним членом зазначеного двору, яка станом на 15.04.1991року не втратила та зберегла право на частку в майні такого, була ОСОБА_5, голова двору.

Інші члени даного колгоспного двору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у період з 15.04.1988 року по 15.04.1991року були лише формально зареєстрованими за вказаною адресою, але фактично там не проживали, тобто такі втратили право на частку в майні колгоспного двору.

Отже, виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно вищевказаного колгоспного двору належало ОСОБА_5 в цілому.

Із матеріалів справи слідує, що 17.01.2006року ОСОБА_5М померла. За життя спадкодавець ОСОБА_5 склала заповіт від 25.01.2002 року, яким усе своє майно заповіла внучці - ОСОБА_1, позивачці у справі, яка у відповідності до ч.4 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після смерті бабці, оскільки на час відкриття спадщини була неповнолітньою. Спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 немає.

Разом з тим, через відсутність правовстановлюючих документів на спірне нерухоме майно позивачка не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: листом Стоянцівської сільської ради №37 від 16.02.2016року; витягом із по господарських книг Стоянцівської сільської ради по с.Мистичі за період з 15.04.1988 року по 15.04.1991 року; копією заповіту ОСОБА_5 від 25.01.2002року; копією заяви ОСОБА_3 від імені неповнолітньої Вусач (дошлюбне прізвище «Фединяк») про прийняття спадщини від 11.01.2002року; листом Мостиської державної нотаріальної контори Вих №02-14/53 від 22.02.2016року; копією свідоцтва про шлюб між ОСОБА_6 та позивачкою ОСОБА_7; заявами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 21.03.2016року; довідкою КП «Мостиське РБТІ» №2128 від 28.12.2015 року; копією спадкової справи за №184/06, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті ОСОБА_5.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З огляду на наведене та враховуючи встановлені судом обставини про те, що спадкодавець ОСОБА_5 на час своєї смерті була власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №20 по вул.Кільцевій в с.Санники Мостиського району Львівської області, та те, що позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом усього її майна та прийняла спадщину, спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині та претендують на таку, немає, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на спірне спадкове майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 14, 57-60, 174, 197, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №20 по вул.Кільцева в с.Санники Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4, яка померла 17.01.2006року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Борисенко

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя В.В.Борисенко