Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/732/16 Головуючий у 1-й інстанції: Колесник С.Г.
Є.У.№ 334/5981/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого Савченко О.В.,

суддів Маловічко С.В.,

ОСОБА_1,

секретар Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_2, третя особа: відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про визнання права іпотеки на нерухоме майно,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі Банк) на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року Банк звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначав, що відповідно до кредитного договору від 12 липня 2007 року ОСОБА_2 отримала кредитні кошти у розмірі 35 000, 00 доларів США з кінцевим терміном повернення 11.07.2017 року та сплатою 13,50 % річних. На забезпечення виконання цього договору того ж дня сторони уклали договір іпотеки № 014/2180/18/03348, предметом якого був житловий будинок № 194 по вулиці Учнівській, в місті Запоріжжі, розташований на земельній ділянці 423 кв.м. За умовами договору іпотеки (п.1.3.2) ОСОБА_2 зобовязалася протягом шести місяців після підписання договору надати Банку копії документів на підтвердження права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки. У 2008 році ОСОБА_2 надала Банку Державний акт серії ЯЕ № 273138 від 24.03.2008 року, згідно якому остання є власником земельної ділянки площею 0, 0461 га.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 43 487, 72 доларів США, 01.08.2012 року звернено стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса, 10.08.2012 року постановою Ленінського ВДВС відкрито виконавче провадження № 33779936.

В процесі примусового виконання виконавчого напису зясувалося, що у липні 2012 року ОСОБА_2 отримала новий Державний акт про право власності на землю серії ЯИ № 283677 від 13.07.2012 року, в якому площа земельної ділянки зазначена 0, 0372 га.

Позивач вважає, що зміна площі земельної ділянки суттєво порушує кредитні вимоги Банку як іпотекодержателя, і, за наявності діючого договору іпотеки, раніше переданий в іпотеку банку об'єкт нерухомості поділено на окремі частини, а тому іпотекодержатель має право вимагати визнання земельної ділянки площею 0, 0461 га предметом іпотеки за Договором іпотеки №014/2180/18/03348.

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив суд визнати за ним право іпотеки на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0461 га, розташовану за адресою місто Запоріжжя, вулиця Учнівська, 194 та зобов'язати відділ речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Запорізького МУЮ в Запорізькій області внести відповідні відомості до Державного реєстру іпотек та заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову Банк посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків фактичним обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у звязку із такими обставинами.

Відмовляючи Банку у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що після набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку Банк не звертався до неї з пропозицією укласти окремий договір іпотеки, або внести зміни до раніше укладеного договору, у звязку з чим передбачених законом підстав для визнання її предметом іпотеки не має.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому з ними не можна погодитися.

Встановлено, що 12 липня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «Фідобанк» (а.с.8-10), і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/2180/18/03348, згідно якому остання отримала кредит в сумі 35 000 доларів США до 11 липня 2017 року зі сплатою 13,5 відсотків річних (а.с.24-32).

Того ж дня сторони уклали договір іпотеки№014/2180/18/03348, предметом якого являється належний ОСОБА_2 житловий будинок №194 з надвірними будівлями і спорудами по вулиці Учнівській в місті Запоріжжі, розташований на земельній ділянці, площею 423 кв.м, яка не приватизована. За умовами договору іпотеки (п.1.3.2) ОСОБА_2 зобовязалася протягом шести місяців після підписання договору надати Банку копії документів на підтвердження права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки. Сторони погодилися (п.1.3.3), що в разі набуття права власності іпотекодавцем на земельну ділянку та у разі звернення стягнення на предмет іпотеки, право власності на земельну ділянку переходить до набувача разом з будівлями та спорудами відповідно до вимог діючого на момент звернення стягнення законодавства. У разі порушення основного зобовязання, умов кредитного договору, тощо звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, в тому числі, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса п.5.4 договору ( а.с.21-23).

На виконання п.1.3.2 договору іпотеки у березні 2008 року ОСОБА_2 отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 273138 від 24.03.2008 року, згідно якому остання є власником земельної ділянки площею 0, 0461 га , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка (а.с. 16).

До складу нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці Банку, входили надвірні будівлі: гараж-сарай під літерою Д-2, літня кухня Б, які ОСОБА_2 у 2010-2012 р.р. за погодженням з іпотекодержателем переобладнала під магазин промислових товарів (а.с.17-20, 121).

Факт згоди іпотекодержателя на проведення ОСОБА_2 реконструкції приміщення літньої кухні і гаражу-сараю в новий обєкт нерухомості і відведення земельної ділянки під новостворений обєкт після реконструкції для його обслуговування, оформлення права власності без подальшої передачі новоствореного обєкту та земельних ділянок в іпотеку підтверджується листом ПАТ «Ерсте Банк» від 16.06.2010 р. № 16.0.0.-18/412 (а.с.121).

Відповідні зміни до договору іпотеки сторонами не вносилися.

1 серпня 2012 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі і на літню кухню «Б», гараж-сарай Д-2, для погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Банком за вищевказаним кредитним договором, сума якої станом на 19.07.2012 р. складала 43 487 доларів США (а.с.15).

Постановою старшого державного виконавця Ленінскького ВДВС Запорізького МУЮ від 10.08.2012 року відкрито виконавче провадження (а.с.14).

Вказаний виконавчий напис оспорювався боржником в судовому порядку, проте відповідний позов був залишений без розгляду.

Фактично звернення стягнення на предмет іпотеки не відбулося, виконавчий напис не виконаний.

Рішенням Запорізької міської ради №137/24 від 23.02.2012 р. змінено цільове призначення частини земельної ділянки №194 по вулиці Учнівській, в м.Запоріжжі, площею 0,0089 га, що належить ОСОБА_2 Визначено призначення вказаної частини земельної ділянки для розташування магазину продовольчих товарів в межах згідно з планом. Залишено у власності ОСОБА_2 0,0372 га земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Раніше виданий на імя ОСОБА_2 Державний акт за № 14 від 24.03.2008р. визнано таким, що втратив чинність (а.с.72-73, 120).

На виконання вказаного рішення міської ради 13 липня 2012 року ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №283677, розташовану по вулиці Учнівській, №194 м. Запоріжжя, площею 0,0372 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; а також державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0089 га для розташування магазину продовольчих товарів (а.с.83, 84).

6 червня 2013 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 магазин промислових товарів разом із земельною ділянкою, площею 0,0089 га, про що внесені відповідні записи в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.82).

У передбаченому законом порядку ні рішення міської ради про зміну цільового призначення 0,0089 га спірної земельної ділянки, ні договір її дарування Банк не оспорював.

Вимог до ОСОБА_3 нового власника магазину і земельної ділянки Банк не предявляв, клопотання про залучення його до участі у розгляді цієї справи в якості співвідповідача не заявляв.

У відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку», якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Якщо ця земельна ділянка належить іншій особі та була передана іпотекодавцю в оренду (користування), після звернення стягнення на будівлі (споруди) їх новий власник набуває права і обов'язки, які мав іпотекодавець за правочином, яким встановлено умови оренди цієї земельної ділянки (користування нею).

Аналогічні положення містяться і у ст. 377 Цивільного кодексу України та ст. 120 Земельного кодексу України, якими передбачено, що до особи, яка набула право власності на будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У разі набуття права власності на будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотеко держателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення.

Пунктом 1.2, 1.3.4, 4.1.8 договору іпотеки передбачено, що предметом іпотеки є нерухоме майно: жилий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований на земельній ділянці 423 кв.м. Цільове призначення земельної ділянки обслуговування жилого будинку. Протягом дії цього договору іпотекодавець зобовязаний не проводити будь-які будівельні роботи відносно предмету іпотеки (а.с.22).

Згідно з ч.3 ст.110 ЗК України поділ чи обєднання земельних ділянок не припиняє дії обмежень, обтяжень, крім випадків, коли обмеження (обтяження) поширювалося лише на частину земельної ділянки, яка в результаті поділу земельної ділянки не увійшла до сформованої нової земельної ділянки.

Зважаючи на те, що на належний відповідачеві житловий будинок за виконавчим написом нотаріуса від 1 серпня 2012 року у відповідності з п.5.4 договору іпотеки звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором перед Банком, відповідно до ст.6 ч.4 Закону України «Про іпотеку», ст.377 ЦК України і ст.120 ЗК України предметом стягнення за виконавчим написом являється також і земельна ділянка з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і надвірних будівлі і споруд, на якій розташований предмет іпотеки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зауважує, що земельна ділянка та будівля (споруда), яка на ній розташована, нерозривно пов'язані між собою, а отже іпотека щодо будівлі (споруди) повинна поширюватись і на земельну ділянку, на якій вона розташована, і навпаки, причому навіть у тих випадках, коли предметом у договорі іпотеки визначено лише один об'єкт.

Втім, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не надав оцінки спірним правовідносинами в контексті наведених норм, обмежившись посиланням на те, що власником іпотечного майна залишається ОСОБА_2, оскільки виконавчий напис не виконаний, Банк не звертався до неї із пропозицією укладання договору іпотеки земельної ділянки після її приватизації і отримання Державного акту про право власності на землю.

Наведене свідчить про те, що поза увагою суду залишилися питання, з якими пов'язане законне вирішення спору по суті.

За таких обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому воно на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Предявляючи позов, Банк посилався на те, що ОСОБА_2 не визнає його права іпотекодержателя земельної ділянки, площею 0,461 га, та просив визнати це право у судовому порядку шляхом визнання земельної ділянки предметом іпотеки та покладання обовязку на відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції внести відповідні відомості до Державного реєстру іпотек та заборон відчуження обєктів нерухомого майна.

Разом з тим, як встановлено судом, за згодою Банку у звязку із переобладнаннями надвірної споруди і створенням нового обєкту нерухомості рішенням міської ради у серпні 2012 року змінено цільове призначення 0,0089 га земельної ділянки для розташування магазину продовольчих товарів.

У своєму листі від 16.06.2010 р. про надання згоди на зміну предмету іпотеки Банк зазначив про те, що не заперечує стосовно відведення земельної ділянки під новостворений обєкт нерухомості після його реконструкції, оформлення права власності без подальшої передачі новоствореного обєкту та земельних ділянок в іпотеку (а.с.121).

У червні 2013 року ОСОБА_2 подарувала новостворений обєкт нерухомості магазин продовольчих товарів разом з 0,0089 га земельної ділянки під ним ОСОБА_3

Вказані дії іпотекодавця зі зміни предмету іпотеки і земельної ділянки під ним, рішення міської ради і договори дарування Банком в судовому порядку не оспорені, будь-яких вимог на захист своїх порушених прав в порядку, передбаченому ст.119 ЦПК України, до ОСОБА_3 як до нового власника спірного обєкту нерухомості не заявлено.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції також не залучив до участі у розгляді справи в якості співвідповідачів ні ОСОБА_3, ні відділ реєстрації, хоча предмет позову безпосередньо стосується їх прав і обовязків.

Апеляційний суд відповідно до приписів ст.ст.11, 303 ЦПК України не наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, залучити до участі у справі в якості співвідповідачів вказаних осіб.

За таких обставин вимоги Банку про визнання права іпотеки на нерухоме майно підлягають частковому задоволенню на 0, 0372 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і надвірних будівель і споруд № 194 по вулиці Учнівській в місті Запоріжжі, власником якої являється ОСОБА_2

Вимоги Банку про визнання права іпотеки на 0,0089 га земельної ділянки з цільовим призначенням для розташування магазину продовольчих товарів, власником якої являється ОСОБА_3, а також про покладання обовязку на відділ реєстрації внести відповідний запис в реєстр обтяжень задоволенню не підлягають, оскільки вказані особи до участі у справі в якості співвідповідачів не залучалися, з відповідними вимогами до них Банк не звертався.

Керуючись ст. ст.307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2015 року по цій справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «Фідобанк» задовольнити частково.

Визнати за ПАТ «Фідобанк» право іпотеки на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,0372 га, розташовану за адресою м.Запоріжжя, вулиця Учнівська, №194, яка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯИ №283677, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №02931 13 липня 2012 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: