У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Попович О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від

25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4, про визнання недійсним фіктивного договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання на нього права власності, скасування довідки-рахунку,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що правочин є фіктивним, оскільки був вчинений без згоди колишньої дружини та без наміру створення правових наслідків.

Позивач зазначав, що 10 травня 2003 року він уклав шлюб з ОСОБА_5 21 листопада 2006 року отримав тимчасовий талон на транспортний засіб Mersedes-Benz Sprinter, номер кузова НОМЕР_1, який у 2006 році був привезений з-за кордону. 20 лютого 2007 року даний транспортний засіб був зареєстрований на його ім'я, отримав д/н НОМЕР_2 та перебував у його володінні, користуванні та розпорядженні, як власника.

У 2011 році шлюб між ним та ОСОБА_5 розірваний. У цьому ж році він переоформив зазначений автомобіль на ім'я ОСОБА_3, оскільки на той час існувала загроза відібрання автомобіля співмешканцем колишньої дружини.

При цьому ОСОБА_3 запевнила позивача, про те, що останній зможе й надалі користуватися майном на власний розсуд і з часом вона знову переоформить його на ім'я позивача, за умови як тільки перестануть існувати обставини, які спонукали сторони вчинити вказаний правочин.

Проте 06 липня 2015 року позивачем була отримана вимога від відповідача щодо повернення їй автомобіля Mersedes-Benz Sprinter, номер кузова НОМЕР_1. Позивач зазначав, що вказаний правочин є фіктивним, оскільки він був вчинений без згоди колишньої дружини та без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_6 просив визнати його недійсним відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦК України, визнати за ним право власності на автомобіль та скасувати довідку-рахунок.

Рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від

25 лютого 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, скаржник просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ознайомившись із змістом касаційної скарги та судовими рішеннями, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України) виходив з відсутності у сторін умислу на укладення фіктивного правочину при придбанні автомобіля та правових підстав для визнання його фіктивним.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від

06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати до саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Таким чином, визнання договору недійсним у зв'язку з його фіктивністю має свої особливості, а саме: у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент вчинення правочину, тобто тягар доказування фіктивності правочину покладається на позивача.

Судами встановлено відсутність у сторін оспорюваного договору умислу на укладення фіктивного правочину при придбанні автомобіля, а також відсутності

правових підстав для визнання його фіктивним. Разом з тим, вимоги про визнання права власності та скасування довідки-рахунку є похідними від вимоги про визнання правочину щодо відчуження спірного автомобіля фіктивним і тому відмова у задоволенні основної вимоги унеможливлює задоволення похідних вимог.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року (справа № 6-197цс14).

Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів попередніх інстанцій.

Судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись ст. п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 25 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від

25 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4, про визнання недійсним фіктивного договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання на нього права власності, скасування довідки-рахунку, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Попович