Провадження №2/760/2698/16;
в справі 760/2669/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2016 року Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Державного реєстратора реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві Соколянського Дмитра Вікторовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича, приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Щур Надії Романовича, Кредитної спілки «Володар», треті особи: Державна реєстраційна служба України, ОСОБА_6 про захист прав споживача, визнання недійсним договорів та витребування майна з чужого незаконного володіння -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою в якій просить:

1.Визнати недійсним договір про надання фінансового кредиту №ДЗ-241/10-01 від 25 грудня 2008 року, укладений між КС «Володар» та ОСОБА_1

2.Визнати недійсним договір іпотеки земельної ділянки від 25 грудня 2008 року, укладений між КС «Володар», ОСОБА_1 та ОСОБА_7

3.Визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку від 25 грудня 2008 року, укладений між КС «Володар», ОСОБА_1 та ОСОБА_7

4.Визнати недійсним договір поруки №Д3-241/10-01 від 25 грудня 2008 року, укладений між КС «Володар», ОСОБА_1 та ОСОБА_7

5.Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві Соколянського Дмитра Вікторовича про реєстрацію права власності і Державному реєстрі прав на житловий будинок АДРЕСА_1.

6.Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві Сколянського Дмитра Вікторовича про реєстрацію права власності і Державному реєстрі прав на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0759 га, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1.

7.Визнати незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С. щодо посвідчення за реєстровим №4268 договору купівлі-продажу, відповідно до якого кредитна спілка «Володар» продала покупцю ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_1, житловою площею 33,1 кв.м., з будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці, площею 0,0759 га.

8.Визнати незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського В.С. щодо посвідчення за реєстровим №4269 договору купівлі-продажу, відповідно до якого кредитна спілка «Володар» продала покупцю ОСОБА_6 земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, площею 0,0759 га, кадастровий номер - НОМЕР_1.

9.Визнати незаконними дії приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р. щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 24.09.2015 року, відповідно до якого право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0759 га, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1, було зареєстроване за ОСОБА_2

10.Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, житловий будинок АДРЕСА_1.

11.Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

12.Відновити становище, яке існувало до порушення шляхом скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0759 га, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1.

13.Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0759 га, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1 та житловий будинок АДРЕСА_1.

14.Стягнути з Кредитної спілка «Володар» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 450 000 грн.

Розглянувши матеріали позовної заяви та додані до неї матеріали, суддя дійшла висновку про те, що подана заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Позивачка, подаючи позовну заяву зазначає, що вона, виходячи з відносин які склались між нею та відповідачем у справі, є споживачем, а тому на неї розповсюджуються положення Закону України «Про захист прав споживачів», які звільняють її від сплати судового збору при поданні позовної заяви.

Разом з тим, така позиція позивачки не може заслуговувати на увагу, виходячи з наступного.

Так, до 1 вересня 2015 року споживачі, які зверталися до суду з позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав, звільнялися від сплати судового збору на підставі пункту 7 частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, відтепер, статтю 5 Закону України «Про судовий збір» викладено в новій редакції, в якій відсутнє посилання на споживачів як про позивачів, які звільняються від сплати судового збору.

Проте, в Закон України "Про захист прав споживачів" не внесено змін, і відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

В той же час, саме Закон України «Про судовий збір» є спеціальним законом, яким визначаються правові засади справляння судового збору та звільнення від сплати судового збору.

Крім того, Закон України «Про судовий збір» є спеціальним нормативно правовим актом, що регулює сплату судового збору, та прийнятий в часі пізніше порівняно з нормою ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

До того ж, в Законі України «Про судовий збір» міститься вичерпний перелік пільг щодо сплати судового збору, коло осіб та підстав їх звільнення від сплати судового збору.

Виходячи з викладеного вище, можна зробити однозначний висновок про те, що за вимогами діючого закондавства, споживачі повинні сплачувати судовий збір на загальних підставах.

Зазначений висновок був зроблений з урахуванням дії темпоральних правил (принцип дії закону у часі), виходячи з яких, у випадку колізії законів (суперечність один одному двох або більше чинних нормативних актів, прийнятих стосовно одного і того ж питання) застосовується акт, виданий пізніше, як у випадку, коли про скасування старих норм прямо зазначено у новому законі, так і у випадку, коли таких застережень у новому законі немає.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суддя акцентує увагу позивачки на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд, в тому числі представлення оригіналу квитанції про сплату судового збору (ч.5 ст.119 ЦПК України) є імперативним правилом в тому числі і для суду.

Як вбачається з позовної заяви, позивачкою заявлено 10 немайнових вимог, 3 майнові та про відшкодування моральної шкоди.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» № 20 від 22.12.1995р. зі змінами та доповненнями від 25.05.1998р. визначено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначає, що проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

Оцінка майна проводиться на підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Таким чином, з метою усунення недоліків поданої позовної заяви і можливості вирішення питання про відкриття провадження у справі, позивачу в розумінні вимог ст. 57, 58, 59, 60, 64 ЦПК України необхідно надати належні докази вартості об'єкту нерухомого майна.

В п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК України передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Пунктом 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено на 2016 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1378 гривні.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір", який діє на дату звернення з позовною заявою, встановлені ставки судового збору в таких розмірах: за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК України тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК України такий обов'язок покладається на позивача.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір", який діє на дату звернення з позовною заявою, встановлені ставки судового збору в таких розмірах: за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір", який діє на дату звернення з позовною заявою, встановлені ставки судового збору в таких розмірах: за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

В п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

В п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

В п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог, судовий збір сплачується загальною сумою всіх вимог.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

При таких обставинах, керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Державного реєстратора реєстраційної служби головного управління юстиції у м. Києві Соколянського Дмитра Вікторовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Войтовського Валентина Сергійовича, приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Щур Надії Романовича, Кредитної спілки «Володар», треті особи: Державна реєстраційна служба України, ОСОБА_6 про захист прав споживача, визнання недійсним договорів та витребування майна з чужого незаконного володіння - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: