Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 326/2072/15 головуючий у 1 інстанції Чапланова О.М.
провадження № 22-ц/778/1977/16 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Панкеєва О.В.,

суддів Кухаря С.В., Осоцького І.І.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року у справі за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про вселення в житловий будинок,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про вселення в житловий будинок.

В обґрунтування позову зазначивши, що з 1992 року вона стала проживати без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1.

23 липня 1997 року вона зареєструвала шлюб зі ОСОБА_4 та продовжувала проживати в будинку АДРЕСА_1 вже в якості члена його сім'ї. 12.12.2002 року вона була зареєстрована у даному будинку. Під час проживання в будинку в якості члена сім'ї власника будинку вона користувалася всім будинком без обмеження, будь-якої домовленості з відповідачем про користування конкретними приміщеннями не було.

13.07.2011 року, за ініціативою відповідача, рішенням Приморського районного суду шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу вона продовжувала проживати в будинку відповідача. Розуміючи, що вона придбала право на проживання в будинку, з метою позбавити її цього права відповідач став створювати для неї нестерпні умови для проживання. Це виразилося в тому, що він став зловживати спиртними напоями, влаштовував скандали, допускав рукоприкладство.

У березні 2013 року вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності на частину будинку, сподіваючись виділити цю частину будинку в натурі і проживати окремо від відповідача, проте суд відмовив їй у задоволенні позову. Після цього відповідач взагалі створив для неї нестерпні умови для проживання в будинку. З цього приводу вона неодноразово зверталася в міліцію, прокуратуру, але це не допомогло.

Приблизно 08 серпня 2013 року, відповідач замінив замок на вхідній двері будинку і перестав пускати її в будинок, у зв'язку з чим вона була змушена піти жити на квартиру. Її відсутність в будинку викликана умисними діями відповідача, який вигнав її з будинку, не давши в ньому проживати. Добровільно піти з дому вона не могла, оскільки проживала в цьому будинку більше 20 років, брала участь в утриманні будинку і його добудові. У будинку залишилися її речі. Іншого житла вона не має і враховуючи, що вона досягла пенсійного віку, вже мати не зможе.

У зв'язку з зазначеним, позивач просила суд вселити її в будинок АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_4.

Ухвалою суду від 11 січня 2016 року залучено до участі в справі за цим позовом: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, як третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги.

Ухвалою суду від 18.02.2016 року залучено до участі в справі за даним позовом як співвідповідача та виключено з числа третіх осіб ОСОБА_2, який з 15.02.2016 року відповідно до договору дарування, посвідченого 15.02.2016 року приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області, є власником будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року позов задоволено.

Вселено ОСОБА_3 в жилий будинок АДРЕСА_1, який до 15.02.2016 року належав на праві власності ОСОБА_4, с 15.02.2016 року належить на праві власності ОСОБА_2.

Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору в розмірі 243, 60 грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору в розмірі 243, 60 грн..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 23 липня 1997 року (а.с.12,116) по 25.07.2011 року (а.с.117).

12 грудня 2002 року, перебуваючи зі ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, під час спільного проживання з ним та ведення спільного господарства ОСОБА_3 була зареєстрована у будинку АДРЕСА_1, як член сім'ї власника будинку ОСОБА_4, якому за свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок від 15.04.1998 року, належав зазначений житловий будинок.

Після розірвання шлюбу, ОСОБА_4 продовжувала проживати у будинку, який належав ОСОБА_4 З серпня 2013 року ОСОБА_3 у зазначеному будинку не проживає, оскільки відповідач ОСОБА_4 змінив замки на двері будинку, ключ позивачці не дав, перестав пускати її в будинок.

Рішення суду Приморського районного суду від 26.03.2013 року ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про визнання право власності на поділу будинку АДРЕСА_1 з мотивів, проте, що будинок є особистою власністю ОСОБА_4 (а.с.109-113)

15.02.2016 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 за нотаріально посвідченим договором дарування, належний йому на праві власності житловий будинок за АДРЕСА_1 (а.с.88-89), та право приватної власності ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок зареєстровано 15.02.2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний № 48 (а.с.90-91).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 суд дійшов висновку проте, що вона, як член сім'ї власника набула право користування будинком, судом не визнавалася такою , що втратила право користування спірним будинком, зареєстрована у будинку, а тому, як член сім'ї колишнього власника указаного будинку, набула сервітутного права на користування цим будинком за фактом набуття статусу члена його сім'ї та сервітут зберігається при зміні власника.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися, оскільки воно ухвалене з порушенням норм матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

За положеннями ст. 401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Як встановлено судом першої інстанції угоди про порядок користування цим жилим будинком між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не укладалося.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За положеннями ст. 158 ЖК Української СРСР, 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що право члена сім'ї власника житлового будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Оскільки житлові права членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) є похідними від прав власника цього будинку, то припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком.

Однією з підстав припинення права власності відповідно до ст. 346 ЦК України є відчуження свого майна власником.

За правовою позицією викладеної в постанові Верховного Суду України від 17.09. 2014 року по цивільній справі № 6-158 цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є. Із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

За вказаних обставин , колегія судів погоджується із доводами апеляційної скарги , проте, що суд безпідставно визнав сервітутні права за ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 при зміні власника будинку, навіть вимог, яких у суді не заявлялося про встановлення сервітуту, та всупереч правової позиції Верховного Суду України від 17.09. 2014 року по цивільній справі № 6-158 цс14, без мотивування відходів від цієї позиції визнав право користування та вселив позивача до нового власника будинку ОСОБА_2, з яким у нього не має родинних та договірних відносин, порушивши право власності, передбачені ст. 383, 405 ЦК України.

Доводи ОСОБА_3 в позовній заяві про наявність речей у будинку та її реєстрація в ньому , можуть вирішенні шляхом витребування майна, а реєстрація сама по собі не надає право користування жилим приміщенням, та не спростовують доводів відповідача ОСОБА_2 проте, що після припинення право власності ОСОБА_4, позивач як член сім'ї, права, якого є похідними, також втратив право користування будинком.

Оскільки ухвалене по справі рішення суду першої інстанції про задоволення позову не можна визнати обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи та нормам матеріального права, а тому, в порядку ст. 309 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову.

Крім того відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору 1016,35 / 3 ( трьох позивачів) = у сумі 338 гривень 79 копійок, підлягають присудженню з кожного відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2016 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про вселення в житловий будинок відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати при подачі апеляційної карги у розмірі 267 гривень 96 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: