Справа № 153/1984/14 Провадження № 22-ц/772/712/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 59Доповідач Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого : Чорного В.І.

Суддів : Оніщука В.В., Чуприни В.О.

при секретарі : Маркевич Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 червня 2015 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ямпільського районного управління юстиції ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника ОСОБА_4, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ямпільського районного управління юстиції звернувся до суду з поданням, в якому просив визначити частку майна боржника ОСОБА_4 в приміщенні салону «Дольче Віта», загальною площею 57,65 кв.м., за адресою вул. Леніна, 140 в м. Ямполі Вінницької області, яким вона володіє спільно з ОСОБА_2, визнавши за ОСОБА_4 право власності на ? частину вказаного приміщення, оскільки на виконанні у ВДВС Ямпільського РУЮ знаходиться виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа, виданого 23.12.2014 року Ямпільським районним судом Вінницької області у справі про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 303000 грн., а також виконавчого збору 30300, витрат на проведення виконавчих дій 150 грн., на загальну суму 333450 грн. Вказане приміщення салону придбано фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 у 2008 році, тобто під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4, за їхні спільні кошти.

Ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 червня 2015 року подання головного державного виконавця відділу ДВС Ямпільського РУЮ ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника ОСОБА_4 задоволено частково. Виділено ? ідеальної частки у вбудованому приміщенні салону «Дольче Віта», загальною площею 57,65 кв.м., що розташоване по вул. Леніна, 140 у м. Ямполі Вінницької області на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку, що належить ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності із ОСОБА_2. В іншій частині заявленого подання відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

Колегія суддів, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що в провадженні державного виконавця Ямпільського РУЮ знаходиться виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа, виданого 23.12.2014 року Ямпільським районним судом Вінницької області на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики у сумі 20 000 доларів США, що еквівалентно 300 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що з 1996 року по 2014 рік ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до договору купівлі-продажу приміщення від 29 серпня 2008 року, приватний підприємець ОСОБА_2 придбав вбудоване приміщення салону «Дольче Віта», загальною площею 57,65 кв.м., розташоване по вул. Леніна, 140 в м. Ямполі Вінницької області на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку, договір посвідчено державним нотаріусом Ямпільської державної нотаріальної контори Вінницької області за реєстровим номером 3956, засвідчено справжність підпису ОСОБА_4 на згоді на купівлю її чоловіком ОСОБА_2 за їхні спільні кошти вбудованого приміщення салону «Дольче Віта», площею 57,65 кв.м., що розташоване по вул. Леніна, 140 в м. Ямполі Вінницької області.

Задовольняючи частково подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що жодного іншого майна за боржником не зареєстровано, державним виконавцем вжито всіх процесуальних заходів щодо встановлення майна, яким ОСОБА_4 володіє на праві приватної власності, а майно, про визначення частки в якому, просить державний виконавець належить боржнику ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності із ОСОБА_2

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця.

Вказана норма процесуального права встановлює порядок, в якому має бути здійснене звернення до суду для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, а також порядок розгляду даного питання.

Згідно з вимогами наведених норм чинного законодавства суду необхідно було визначити у майні, яким володіє ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_2 частку боржника з дотриманням правил ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», натомість суд виділив ? ідеальної частки, що суперечить положенням ст. 379 ЦПК України, тим самим вийшовши за межі подання.

При цьому, вимоги про визнання права власності в позовному провадженні можуть предявити один або двоє з подружжя при наявності між ними спору стосовно набутого в шлюбі майна, а державний виконавець при виконанні рішення суду на підставі подання в межах повноважень, визначених ст. 379 ЦПК України, лише ставить питання перед судом про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Разом з тим, задовольняючи подання, суд першої інстанції застосував положення статей 366, 370, 371 ЦК України, однак ці норми регламентують звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності та застосовуються до правовідносин, що виникли між кредитором та боржником, спрямовані на захист прав кредитора та встановлюють порядок звернення за таким захистом шляхом звернення до суду з відповідним позовом до боржника.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обгрунтованими.

Натомість, посилання апелянта на п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за яким майно приватного підприємства чи фізичної особи-підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності, не приймається до уваги з наступних підстав.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 19.09.2012 року № 17-рп/2012 здійснено офіційне тлумачення положень частини першої статті 61 Сімейного кодексу України:

Згідно ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 61 Сімейного Кодексу України вказує, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Сімейного Кодексу України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

З наведених положень випливає, що власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім'єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Таким чином, враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної ухвали як такої, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, з постановленням нової про часткове задоволення подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 03 червня 2015 року скасувати.

Подання головного державного виконавця відділу ДВС Ямпільського РУЮ ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визначити ? ідеальної частки у вбудованому приміщенні салону «Дольче Віта» загальною площею 57,65 кв.м., що розташоване по вулиці Леніна, 140 у місті Ямпіль Вінницької області на першому поверсі багатоквартирного житлового будинку, що належить ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності із ОСОБА_2.

В іншій частині заявленого подання відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному провадженні протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_7

Судді: (підпис) ОСОБА_8

(підпис) ОСОБА_9

З оригіналом вірно: