Справа № 460/1323/14-ц
Провадження №2/460/113/16
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18.02.2016 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області у складі: головуючого судді - Тесля Б.І.
з участю секретаря Хархаліс Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 м. Дрогобич Львівської області, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
позивач звернувся до Яворівського районного суду Львівської області з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача в його користь 8460,79 гривень відшкодування матеріальних збитків та 400 гривень витрат за проведення експертизи. Свої вимоги мотивує тим, що на нього був складений адміністративний протокол від 25 жовтня 2012 року, про те, що нібито він 25 жовтня 2012 року, о 14 годині 00 хвилин, на автодорозі Львів-Краковець, керуючи автомобілем марки «Шевроле Авео», р.н. НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки і стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним при виникненні небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно виявив, не вжив негайних заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «ГАЗ 66», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , чим порушив п.п. 10.1, 12.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП, чим завдано технічних пошкоджень автомобілям. Однак, згідно постанови Яворівського районного суду від 09.12.2013 року він визнаний невинним в даній дорожньо-транспортній пригоді у зв"язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно висновку судової автотехнічної експертизи від 14.10.2013 року дії водія автомобіля марки «ГАЗ 66» ОСОБА_2 , який розпочав виконання розвороту з правого узбіччя, не дав дороги попутному автомобілю марки «Шевроле», не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.4 ПДР, і перебувають в причинному зв"язку з фактом ДТП. Діями ОСОБА_2 заподіяно позивачу матеріальну шкоду на суму 8460,79 гривень. Так само відшкодуванню підлягають витрати понесені позивачем на експертизу. Завдані йому збитки заподіяні особою військовослужбовцем, а томупідлягають відшкодуванню військовою частиною НОМЕР_1 на підставі ст.1172, 1188 ЦК України.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просив позов задоволити.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Вважає, що військова частина НОМЕР_4 являється належним відповідачем у справі, а тому просить позов задоволити.
Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та пояснив, що ОСОБА_2 не притягувався до відповідальності за порушення Прави дорожнього руху
- 2 -
України, його вина не визнана, а тому не можна стверджувати про його винуватість у вчиненні ДТП та спричиненні шкоди позивачу. Крім цього позивач звернувся до суду із позовом до неналежного відповідача. Обов`язок держави відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління. Отже, саме Міністерство оборони України, а не Військова частина НОМЕР_1 є належним відповідачем у даному випадку у спорі про відшкодування майнової шкоди. Таким чином вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, а відтак у задоволенні такого позову слід відмовити.
Клопотань про заміну відповідача належним відповідачем або залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача, позивач та його представник не заявляли.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено та підтверджено документально факт, що 25 жовтня 2012 року, о 14 годині 00 хвилин, на автодорозі Львів-Краковець, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі позивача ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «Шевроле Авео», р.н. НОМЕР_2 , та третьої особи ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «ГАЗ 66», р.н. НОМЕР_3 , в результаті якої завдано технічних пошкоджень автомобілю «Шевроле Авео»
Судом також встановлено, що станом на 25 жовтня 2012 року ОСОБА_2 являвся військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .
Постановою судді Яворівського районного суду Львівської області від 09 грудня 2013 року, яка апеляційним судом Львівської області залишена без змін, адміністративну справу відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, провадженням закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 1920 від 14.10.2013 року дії водія автомобіля марки «ГАЗ 66» ОСОБА_2 , який розпочав виконання розвороту з правого ( по напрямку його руху) узбіччя, не дав дороги попутному автомобілю марки «Шевроле», не відповідали вимогам п.п. 10.1, 10.4 ПДР, і перебувають в причинному зв"язку з фактом ДТП.
Висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 369 від 19.12.2013 року позивачу заподіяно матеріальну шкоду на суму 8460,79 гривень.
За змістом ч.ч. 1, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ІЦС України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право тощо) володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
За приписами статті 1 Закону України "Про Збройні Сили України" Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України
- 3 -
(стаття 3 Закону України "Про Збройні Сили України"). Так Міністерство оборони України здійснює, зокрема, військово-політичне та адміністративне управління Збройними Силами України, всебічно забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, підготовку до виконання покладених на них завдань та застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна, і здійснює контроль їх ефективного використання, організує виконання робіт в інтересах Збройних Сил України і надання послуг.
Відповідно до статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України" майно, закріплене за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, і належить їм на праві оперативного управління
За приписами статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать, зокрема, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси.
Згідно статті 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління. З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.
Статтею 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" передбачено, що Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
З аналізу вказаних правових норм вбачається, що саме на Міністерство оборони України, як центральний орган управління Збройними Силами України, покладено обов`язок здійснювати від імені держави управління військовим майном, що є джерелом підвищеної небезпеки, та здійснювати контроль за їх використанням і збереженням, у тому числі у разі закріплення військового майна за військовими частинами, а також забезпечувати комплектування Збройних Сил України особовим складом та його підготовку.
Отже, обов`язок держави відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб, яку заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, покладається на Міністерство оборони України як на уповноважений орган державного управління.
Дана правова позиція відображена у Постанові Верховного Суду України (Судова палата у господарських справах, Судова палата у цивільних справах і Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України) від 21 жовтня 2014 року прийнятої за результатами розгляду заяви державного підприємства «Придніпровська залізниця» про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 5 травня 2014 року у справі № 922/951/13-г за позовом державного підприємства «Придніпровська залізниця» до військової частини НОМЕР_5 та Міністерства оборони України про відшкодування шкоди в розмірі 1 566 674,65 грн. із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції положень статті 1187 Цивільного кодексу України.
Отже, саме Міністерство оборони України, а не Військова частина НОМЕР_1 є належним відповідачем у даному випадку у спорі про відшкодування майнової шкоди.
Таким чином, заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до військової
- 4 -
частини є безпідставними, оскільки військова частина НОМЕР_1 м. Дрогобич Львівської області є неналежним відповідачем у справі, а тому у задоволенні даного позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 3-11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд
В позові ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 м. Дрогобич Львівської області, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування судових витрат - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення надруковане в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ