Справа № 344/9184/15-ц
Провадження № 2/344/2645/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Хоростіля Р.В.,

секретаря Басюк С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вказаним позовом, в якому просив зобовязати ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» повернути йому вклад в сумі 20000грн., а також стягнути з відповідача 10000грн. моральної та матеріальної шкоди.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 покликався на те, що 01.10.2014р. між ним та відповідачем ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» укладено договір банківського вкладу «Класік», терміном на 1 місяць в гривнях, відповідно до якого банк прийняв від нього вклад на депозитний рахунок в сумі 20000грн. на термін з 01.10.2014р. по 01.11.2014р. з процентною ставкою 21,60% річних. Даний договір він щомісячно продовжував до травня 2015 року, після чого банк відмовився повертати йому кошти. Також зазначив, що він є людиною похилого віку і крім пенсії ніяких доходів не отримує, тому сума процентів з депозиту була для нього матеріальною підтримкою на придбання ліків.

19.02.2016р. позивач подав заяву (а.с.130), у якій позовні вимоги зменшив та просив суд стягнути з відповідача 5000грн. моральної та 5000грн. матеріальної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені у заявах обставини, просив позов задоволити.

Представники відповідачів в судове засідання не зявились, однак надіслали письмові заперечення, в яких просили в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши позивача, враховуючи письмові заперечення представників відповідачів (а.с.75-77, 134-135) та дослідивши докази у справі, суд вважає наступне.

Ст. 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

01 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» в особі начальника відділення № 88 АТ «Банк «ОСОБА_2 та Кредит» в м. Івано-Франківськ укладено договір-заяву № 300131/113921/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в національній валюті, відповідно до якого банк прийняв від ОСОБА_1 як вкладника вклад на депозитний рахунок в сумі 20000грн. на термін з 01.10.2014р. по 01.11.2014р. з процентною ставкою 21,60% річних (а.с.5,6,7,8,9).

Станом на день подачі позову грошові кошти за договором ОСОБА_1 повернуто не було, однак під час розгляду справи, а саме 26.11.2015р. грошові кошти в сумі 20000грн. позивачу виплачено добровільно, у звязку з чим останній свої вимоги на зазначену суму зменшив та просив стягнути з відповідача 5000грн. моральної та 5000грн. матеріальної шкоди.

Так, згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоровя людей товарами (роботами, послугами) неналежної якості.

В той же час законодавством про договір банківського вкладу відшкодування моральної шкоди не передбачено, а п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживачів на відшкодування моральної шкоди у випадку у разі заподіяння шкоди небезпечною для життя та здоровя продукцією, тому право на відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням договору банківського вкладу, виникне лише у разі, коли її відшкодування буде передбачено самим договором. Отже правовідносини між сторонами є зобовязальними. У разі порушення зобовязання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Укладений між сторонами договір про банківський строковий вклад (депозит) у разі порушення зобовязань не передбачає відшкодування моральної шкоди, а підстав вважати, що несвоєчасне виконання банківської послуги становило чи становить небезпеку для життя та здоровя позивача не має, тому відсутні підстави для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди).

Крім цього, ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як вбачається з квитанцій (а.с.39-46) позивач ОСОБА_1 придбавав ліки в аптеках м. Івано-Франківськ, однак суд вважає, що заявлені вимоги про стягнення зазначених вище витрат не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, а тому не підлягають задоволенню. При цьому будь-яких інших (жодних) доказів, які б підтверджували факт завдання службовими особами ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит» збитків позивачу на суму 5000грн., останнім суду не подано.

Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними в судовому засіданні належними та допустимими доказами, відтак в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 22, 23 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_2 та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення моральної та матеріальної шкоди відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Івано-Франківський міський суд.

ОСОБА_3 Хоростіль

Повне рішення складено 29 лютого 2016 року.