АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27січня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Височанської , Міцнея В.Ф.,

секретар Шерівська Ю.А.,

за участю представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося в Першотравневий районний суд м. Чернівці з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Посилалось на те, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами, а 15.06.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором. У звязку із вищезазначеним ПАТ Альфа-Банк отримало усі права кредитора за кредитним договором № 2501/07-8/88-570 від 21.07.2008 року (далі по тексту - Договір), укладеного між ПАТ «Сведбанк» і ОСОБА_1, згідно умов якого банк зобовязався надати ОСОБА_1 кредит у сумі 50000 дол. США, а останній повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту.

У забезпечення виконання зобовязання 21.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4, а також ОСОБА_2 було укладено договори поруки, згідно яких поручителі відповідають перед позивачем за порушення обовязків за Договором як солідарні боржники.

справа № 22-ц/794/127/16 р. Головуючий у І інстанції Іщенко І.В.

категорія: 27 Доповідач Лисак І.Н.

Так, банк свої зобовязання за Договором виконав, а ОСОБА_1 належним чином не виконав свої зобовязання, у звязку із чим станом на 03.08.2015 року утворилась прострочена заборгованість за кредитом в сумі 25124,73 дол. США, що за курсом НБУ станом на 03.08.2015 року складає 530801,78 грн., за відсотками 295,83 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 6249,90 грн., розмір неустойки (пеня) станом на 03.08.2015 року -108,70 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 2296,47 грн.

Зазначає, що відповідачам на виконання умов Договору була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позову вона не виконана. Саме тому, просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 539348,15 грн., а саме: за кредитом 530801,78 грн., по відсотках 6249,90 грн., пені 2296,47 грн., а також витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість в розмірі 539348,15 грн. та судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог про солідарне стягнення заборгованості та судового збору з нього як солідарного боржника. Вважає, що рішення суду є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, оскільки позивач мав звернутися до кожної із сторін з окремим позовом. Вказує, що виписка з договору купівлі-продажу права вимоги від 25.05.2012 року не містить всіх реквізитів, а саме: підписи сторін, штамп та реквізити нотаріального посвідчення. Зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права як солідарне стягнення з поручителів суми заборгованості за кредитним договором не відповідає характеру спірних правовідносин сторін, а тому не може бути захищено в такий спосіб, що є підставою для відмови в задоволені позову позивача в частині його вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. з наступних підстав.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини, за яким виникали зобовязання відповідачів перед ПАТ «Сведбанк» (а.с.5-20), розмір яких сторонами визнається та не оспорюється.

25 травня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Сведбанк» був укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за зобовязаннями ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2, право вимоги за якими перейшло ПАТ «Дельта Банк». В послідуючому, 15 червня 2012 року за договором купівлі-продажу права вимоги відбулася заміна кредитора з ПАТ «Дельта Банк» на ПАТ «Альфа-Банк», що підтверджуються витягами з договорів та додатками до них (а.с.23-31). Заміна кредитора в обраний спосіб кореспондується з главою 47 ЦК України, згоди боржника в силу ч.1 ст. 516 ЦК України не потребує, про те для використання права боржника на заперечення відповідно до вимог статей 516-518 ЦК України 17.09.2015 року було повідомлено останнього про перехід обсягу прав в порядку ст.514 ЦК України до ПАТ «Альфа-Банк» (а.с.21-22).

Дотримання форми цих договір, вимог щодо їх укладення та посвідчення в силу ст.11 ЦПК України може бути предметом розгляду лише за вимогою належного субєкта звернення про визнання їх недійсними, отже до цього на час розгляду справи є належними доказами переходу права вимоги, а за заявленими вимогами в цій справі заперечення боржника в силу ст.518 ЦК України можуть стосуватися лише щодо розміру та строку виконання зобовязань, які він мав до первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України обов'язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

Відповідно до ст. ст. 629, 638 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов'язку, а у випадку порушення такого обов'язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.14-17), між поручителями ОСОБА_4 та ОСОБА_2 за зобовязаннями ОСОБА_1 перед кредитором 21 липня 2008 року було укладено два договори поруки, а саме: з ОСОБА_4 за № 2501/0708/88-570-Р-1 та ОСОБА_2 за № 2501/0708/88-570-Р-2, за умовами яких не передбачена солідарна відповідальність між поручителями.

Судом першої інстанції безпідставно було залишено поза увагою те, що норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між ними кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобовязання між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

Враховуючи, що за обставинами справи на забезпечення одного й того ж зобовязання укладено два договори поруки, в цьому випадку ч.3 ст.554 ЦК України не застосовується, оскільки поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю.

За таких обставин, кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобовязання, не вправі предявити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Оскільки вимогами позовної заяви було солідарне стягнення з відповідачів боргу на користь позивача, колегія суддів приходить до висновку про наявність заявленої вимоги також до кожного поручителя, яка має бути задоволена відповідно до вимог матеріального права, що спростовує обґрунтування апелянта про відсутність вимог до кожного поручителя окремо як на підставу для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В силу ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, крім іншого є: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись зазначеними нормами колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення щодо солідарної відповідальності також й ОСОБА_4 згідно доводів ОСОБА_5 за відсутності її апеляційної скарги на вказане рішення.

Враховуючи наведене, рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог та згідно вище викладених підстав.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають відшкодуванню позивачу (а.с.4), становить в рівних частинах з кожного відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 2501/0708/88-570 від 21.07.2008 року в розмірі 539348 (пятсот тридцять девять тисяч триста сорок вісім) гривень 15 копійок, з яких борг: по тілу кредиту 530801,78 грн., по відсотках 6249,90 грн. та 2296,47 грн. пеня.

Стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 2501/0708/88-570 від 21.07.2008 року в розмірі 539348 (пятсот тридцять девять тисяч триста сорок вісім) гривень 15 копійок, з яких борг: по тілу кредиту 530801,78 грн., по відсотках 6249,90 грн. та 2296,47 грн.

Стягнути із ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_2» на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» по 2696 (дві тисячі шістсот девяносто шість) грн.74 коп. з кожного понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді