АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/743/16 Суддя-доповідач - Кіпенко І.С.
Категорія: договірні
Р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М., Пшенічної Л.В.,

за участі секретаря - Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а:

31 липня 2014року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, про стягнення боргу.

В обґрунтування позову зазначала, що 14.06.2013 року між нею та ОСОБА_2, був укладений договір позики, за умовами якого вона передала ОСОБА_2 валютні цінності, - 9000 доларів СІІІА, а останній зобов'язався повернути цю суму до 01.08.2013року. Свої зобов'язання відповідач не виконав.

Після уточнення позову просила стягнути з відповідача суму боргу в гривнях за курсом НБУ на час звернення до суду, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення - 23178 грн. 56 коп., а також 3 % річних від простроченої суми - 5425 грн. 60 коп., що становить 164151 грн. 31 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2015 року позов задоволено.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 14.06.2013 року в сумі 164151 грн. 31 коп. та судові витрати у сумі 1641,50 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що позика визначена в іноземній валюті та індексації не підлягає, також строки позовної давності щодо стягнення неустойки (пені, штрафу).

Як вбачається з матеріалів справи сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Від представника ОСОБА_3, - ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку ОСОБА_3, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи, оскільки через її неявку колегія суддів неодноразово відкладала розгляд справи. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.303 ПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, - безпідставні.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

Судовим розглядом встановлено, що 14.06.2013 року відповідач позичив у позивача валютні цінності, - 9000 доларів США.

На підтвердження цього факту та на виконання вимог ст.1047 ЦК України, сторонами в той же день в простій письмовій формі укладено Договір позики від 14.06.2013 року.

Відповідно до Правової позиції висловленої у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (№ 6-63цс13) письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами мав місце факт передачі грошей у сумі 9000 доларів США 00 центів.

Статтями 526, 610, 611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Взятих не себе зобов'язань, щодо повернення кредитних коштів у відповідності до зазначених сторонами строків у розписці ОСОБА_2 не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість, строк сплати якої минув.

Суду не надано доказів повернення боргу і відповідно виконання відповідачем свого зобов'язання за договором позики.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Неповернутою залишилась сума боргу в розмірі 9000, 00 дол. США, що на час уточнення позову було еквівалентно 135 547 (сто тридцять п'ять тисяч п'ятсот сорок сім) грн., 15 коп.

Отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення боргу.

Однак з висновком суду про визначення загальної суми боргу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, - погодитись не можна.

У позовній заяві представником позивача надано розрахунок суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня. Як встановлено судовим розглядом сума позики визначена у іноземній валюті, а не у грошовій одиниці України.

Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, підлягає зменшенню на 23178грн.56к., - урахування індексу інфляції, та становить 140 972грн.75к. (164151грн.31к. - 23 178грн.56к.)

Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», на який посилається апелянт, регулює відносини за участю фінансових установ, які є професійними учасниками ринку з надання фінансових послуг. Зазначений Закон не регулює відносини між фізичними особами щодо укладання договору позики.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції повно та правильно з'ясував характер спірних правовідносин, правильно застосував норми матеріального права, що підлягали застосуванню, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, ч.1 п.3,4 ст. 309, ст.313, 314 ч.2, ст.316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2015 року змінити.

Зменшити суму боргу, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 з 164151 грн. 31 коп. до 140972 грн. 75 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Кіпенко І.С.,

Судді Пшенічна Л.В.,

Шаповал Н.М.