Справа № 495/876/16-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

11 квітня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

в складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.

при секретарі - Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білгород-Дністровський цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа ОСОБА_1 Іцхак про розірвання шлюбу, -

Встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_1 Іцхак вступили до шлюбу 19 липня 2007 року, від шлюбу мають неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву про розірвання шлюбу підтримала, просила заяву задовольнити.

Представник заявника у судовому засіданні пояснила, що сторони спільно прийшли до згоди розірвати шлюб, заяву підтримує та просить задовольнити.

Представник зацікавленої особи ОСОБА_4 у судовому засіданні з заявою погодилась та просила заяву задовольнити, так як сторони прийшли до згоди, що більше не можуть вести спільне сімейне життя.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, подружжя припинили шлюбні відносини, через те, що вони виявилися людьми з несумісними характерами та різними поглядами на сімейне життя.

Заявник втратила почуття любові і поваги до ОСОБА_4, подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливі. Поновлювати шлюбні відносини позивач не бажає.

Відповідно до п. 3 ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Керуючись ст. 109 Сімейного кодексу України, п. 2 ст. 234 ЦПК України, а також спільною згодою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на розірвання шлюбу, сторони подають до суду спільну заяву про розірвання шлюбу, просять суд її розглянути в межах окремого провадження та задовольнити.

У звязку з тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 прийшли до згоди, що більше не можуть вести нормальне сімейне життя через відсутність порозуміння, постійні сварки та відсутність спільних інтересів, вони мають намір розірвати свій шлюб.

26.10.2015 року між подружжям було укладено договір про розлучення, яким було передбачено наступне: з ким із них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні їхнього життя буде братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, умови здійснення батьками права на особисте виховання дітей, крім того договором було визначено щомісячний розмір аліментів на дітей. Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виконали всі вимоги ст. 109 Сімейного кодексу України та вирішили всі питання, передбачені вказаною статтею.

Договір про розлучення був посвідчений нотаріусом ОСОБА_5 в Петекх-Тикве, держава Ізраїль та апостильований цим же нотаріусом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 1 Гаазької конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів від 05.10.1961 року (Україна приєдналась до Конвенції відповідно до закону №2933-111 (2933-14) від 10.01.2002 року, ВВР, 2002, №23, ст. 153; Держава Ізраїль також є учасником Конвенції) Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави.

Статтею 2 Конвенції встановлено, що кожна з держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території.

Відповідно до статті 3 Конвенції єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Відповідно до ст. 5 Конвенції апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого предявника документа.

Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особі, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

Таким чином шляхом укладання нотаріального договору ОСОБА_1 та ОСОБА_4 досягли згоди на добровільне розірвання шлюбу на прийшли до наступного:

1. Діти залишаються на піклуванні матері до свого повнолітті (18 років) - пункт 4.1. ст.3 Договору;

2.Мати зобовязується піклуватися про виховання та здоровя дітей, а також виховувати їх на фоні поваги до обох батьків - пункт 4.2. ст. 3 Договору;

3.Діти будуть постійно проживати лише з матірю - пункт 4.3. ст. 3 Договору;

4.Батько має право зустрічей із дітьми за місцем їхнього проживання - пункт 4.1. ст.. 4 ;

5.Чоловік зобовязується виплачувати дружині аліменти на дітей та на задоволення будь-яких їхніх потреб, включаючи проживання починаючи з 10 листопада 2015 року по досягненню ними повноліття (18 років) та/або до закінчення навчання у середній школі в сумі 1000 доларів США в місяць - пункт 6.1. ст.. 5 Договору.

6.Аліменти на дітей будуть виплачуватись кожного місяця 10-го числа напряму на банківський рахунок дружини № або рахунок № у АБ «ОСОБА_6 Аваль» - пункт 6.3. ст. 5 Договору.

Дана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Крім того, сторони підтверджують, що станом на момент подання цієї заяви разом не проживають з 26.10.2015 року, спільне господарство не ведуть, проживають в різних країнах світу - ОСОБА_1 проживає в Україні, а ОСОБА_4 проживає в Ізраїлі.

Також сторони підтверджують, що всі питання щодо розподілу майна вирішені ними в добровільному порядку, будь-які спори щодо майна відсутні, а інтереси дітей - повністю задоволені.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки заявник наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд задовольняє вимоги заявника про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватися на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Відповідно суд задовольняє вимоги про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 105 п. 3, 109, 110, 112, СК України, ст.ст. 213-215, 234 ЦПК України, , ст. 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст. 1-3, 5, Гаазької конвенції,суд, -

Вирішив:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа ОСОБА_1 Іцхак про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 Іцхаком, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище «Стоянович»), ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований 19 липня 2007 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 860, які від шлюбу мають неповнолітніх дітей доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу залишити заявниці ОСОБА_1 прізвище «Пінко», яке було надано їй під час державної реєстрації шлюбу 19 липня 2007 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або в порядку ст. 295 ЦПК України.

Суддя: