Номер провадження: 22-ц/785/2772/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2015 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним,

встановила:

18 червня 2015 Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось з позовом до ОСОБА_4А про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.11.2007 року ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, яка додається до позову, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до 11.8.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Оскільки відповідач своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами Банку не надавав, то відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором, у нього виникла заборгованість, яка станом на 31.03.2015 року склала 2769,56 доларів США. На думку позивача вказана заборгованість складається з наступного: 745,67 доларів США - заборгованість за кредитом; 1332,90 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 538,79 доларів США - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 21,33 доларів - штраф (фіксована частина), 130,87 доларів США - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позовні вимоги задовольнити, та стягнути з відповідача вищевказану заборгованість.

Відповідач позовні вимоги не визнав, та в свою чергу звернувся із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 листопада 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ним було укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 1000 у.е. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,6 % на місяць з розрахунку 360 днів на рік. Зазначені умови викладені у заяві позичальника - ОСОБА_5 при отриманні кредиту.

Відповідно до підписаної заяви від 19.11.2007 року ОСОБА_5 14.12.2007 року отримав картку № 132611 строком дії до листопада 2010 року, про що зазначено в підписаній заяві, іншої картки ним не отримувалось.

Оскільки з червня 2009 року ОСОБА_5 не користується отриманою карткою, однак за сумами його заборгованості, які банк став йому нараховувати за невідомими йому правилами і тарифами, він дійшов висновку про несправедливість умов Договору і вирішив припинити свої відносини з банком.

Так, свої позовні вимоги ОСОБА_4 обгрунтовував тим, що укладений кредитний договір у формі підписаної заяви слід визнати недійсним, оскільки він не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та «Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», які затверджені Постановою НБУ від 10.05.2007 N168

Відповідач також стверджував, що відповідно до наказу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 06 березня 2010 року № СП-2010- 256 (після підписання Заяви - Договору) були встановлені та затверджені нові Умови і Правила надання банківських послуг (в тому числі й нові Правила користування платіжною карткою та Тарифів банку) та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в односторонньому порядку були фактично змінені умови Договору, що призвело до неодноразового збільшення процентної ставки.

Крім того ОСОБА_5 ніколи не ознайомлювався з новими правилами, в них відсутній підпис ОСОБА_5 та взагалі вказані нові правила не є частиною укладеного з банком договору.

При цьому процентна ставка (поточна) змінювалась: 15.05.2008 року, 23.05.2008 року, 10.06.2008 року, 15.10.2008 року, 06.07.2012 року.

На думку ОСОБА_4 наведені обставини переконливо свідчать про недоведеність ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до нього визначених діючим законодавством усіх істотних умов укладеного між ними кредитного договору та фактичної односторонньої зміни ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» умов цього договору в контексті наведених положень законодавства дають підстави вважати, що умови укладеного між сторонами Договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідок істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача - громадянина ОСОБА_5, і що за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним.

Крім того, позивач посилався на те, що за наявною у нього інформацією відповідач на момент видачі кредиту в іноземній валюті не мав обов'язкової індивідуальної валютної ліцензії, у звязку з чим банк ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не мав права здійснювати операції з валютними цінностями з розміщенням залучених засобів від свого імені, на власних умовах і на власний ризик, тобто кредитування в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії.

На підставі викладеного, ОСОБА_4 просив визнати недійсним кредитний договір б/н від 19.11.2007 року, укладений між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

У судове засідання представник позивача подав заяву, згідно якої просив справу розглянути у його відсутність, а також задовольнити подані позивачем позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічних вимог.

Представник відповідача подав заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, а також задовольнити зустрічний позов, при цьому відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» , а також зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» ставить питання про скасування даного рішення в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки,посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В іншій частині ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» рішення суду просить залишити без змін.

Таким чином, рішення суду, в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за тілом кредиту, а також відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним, в апеляційному порядку не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду справи.

В даному випадку спірним є питання стосовно того, чи виникли між сторонами кредитні правовідносини, та чи виникла у відповідача ОСОБА_4 кредитна заборгованість та чи зобовязаний ОСОБА_4 погашати відсотки за користування кредитом та неустойку.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, як було зазначено вище, відповідач ОСОБА_5 відповідно до підписаної заяви від 19.11.2007 року 14.12.2007 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 132611, на суму 1000 доларів США, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, яка додана до позову, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (свобода укладення договору). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а також умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Підпис Позичальника на кредитному договорі свідчить про те, що позичальнику ОСОБА_4 добре були відомі і цілком зрозумілі всі умови цього Договору і він вважає їх справедливими по відношенню до себе, у тому числі що стосується його згоди на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Із наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що за кредитним договором відповідач ОСОБА_4 станом на 31.03.2015 року має заборгованість у сумі 2769,56 доларів США, яка складається з наступного: 745,67 доларів США - заборгованість за кредитом; 1332,90 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 538,79 доларів США - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 21,33 доларів США - штраф (фіксована частина), 130,87 доларів США - штраф (процентна складова).

При цьому нарахування процентів здійснювалось з 31.01.2008р. по 31.03.2015р. Останнє погашення відсотків було здійснено 17.06.2009р., та 06.09.2011р. Пеня нараховувалась починаючи з 15.12.2009р.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що відповідач отримав лише одну кредитну картку строк дії якої закінчився 31 листопада 2010 року.

Разом з тим, згідно ст. ст. 256, 257, 258 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна позовна давність до вимог щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена в 1 рік.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 подав заяву про застосування до даних правовідносини строку позовної давності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного і обгрунтованого висновку про те, що право та інтерес позивача був порушений відповідачем нездійсненням чергового платежу, а саме з 26.06.2009р., при цьому він частково переривався здійсненням платежу 06.09.2011р., однак після цього жодних платежів відповідачем не було здійснено.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду з позовом тільки 18.06.2015р., тобто через три роки після спливу строку позовної давності та не подавав заяву про поновлення пропущеного строку, то зазначені обставини є підставою для відмови в позові, у тому числі до вимог щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом та неустойки.

Суд правомірно послався на Постанову Верховного Суду України від 22.10.2014р., у справі № 6-127цс14, в якій висловлено правову позицію щодо строку позовної давності в кредитних правовідносинах, та зокрема зазначено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

З цих підстав, та враховуючи, що останній платіж по погашенню кредитної заборгованості був здійснений відповідачем ОСОБА_4 06.09.2011 року, доводи заявника апеляційної скарги про те, що він звернувся до суду позовом про стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки в межах строку позовної давності, не знайшов свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки із зазначеними позовними вимогами він мав звернутись до суду не пізніше 06.03.2012 року.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню, оскільки строк позовної давності за позовними вимогами сплив.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22.12.2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_6

ОСОБА_2