Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 425/994/16-ц
Провадження № 22ц/782/308/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі :

головуючого Луганської В.М.,

суддів: Гаврилюка В.К., Коротенка Є.В.,

за участю секретаря : Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 березня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про оскарження відмови у вчиненні нотаріальних дій та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

22 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 25 жовтня 2013 року померла його дружина ОСОБА_4, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки загальною площею 0,0453 га, кадастровий номер :06:017:0040, розташованої у м. Севастополь, Гагаринського району, у межах землекористування СТ "Конус", діл. 82,з цільовим призначенням - для ведення садівництва. Спадкоємцями на вказане майно є він сам, їх син - ОСОБА_5, який помер 28 грудня 2015 року та мати його дружини ОСОБА_6. 04 березня 2016 року він звернувся до Рубіжанської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частки земельної ділянки, яка залишилася після смерті ОСОБА_4.

10 березня 2016 року постановою № 160/02-31 державний нотаріус Рубіжанської державної нотаріальної контори відмовив йому у видачі вищезазначеного свідоцтва, мотивуючи тим, що у нього відсутній витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Вважає такі дії нотаріуса незаконними та просив суд скасувати постанову № 160/02-31 державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 від 10 березня 2016 року, зобов'язати нотаріуса видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, померлої 25 жовтня 2013 року, а саме на 2/3 частки земельної ділянки загальною площею 0,0453 га, кадастровий номер :06:017:0040, розташованої у м. Севастополь, Гагаринського району, у межах землекористування СТ "Конус", діл. 82,з цільовим призначенням - для ведення садівництва.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 березня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про оскарження відмови у вчиненні нотаріальних дій та зобов'язання вчинити дії повернуто апелянту.

Не погодившись з даною ухвалою ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 березня 2016 року та направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на доводи апеляційної скарги.

Відповідач в судове засідання не зявився про причини неявки суд не повідомив, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спір виник з приводу земельної ділянки, тому діють правила виключної підсудності, встановлені ст. 114 ЦПК України і позов слід подавати до суду за місцезнаходженням земельної ділянки.

Колегія суддів судової палати вважає, що до такого висновку суддя дійшов помилково, виходячи з наступного:

Відповідно до ч.2 ст. 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Відповідно до ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Позови до юридичних осіб предявляються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до ст.114 ЦПК України позови, з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або його основної частини.

Відповідно до розяснень, які містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01 березня 2013 року п.42 виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що правила виключної підсудності застосовуються, якщо спір виник з приводу нерухомого майна та у разі оспорювання права на нерухоме майно особи.

Як вбачається із тексту позовної заяви, позивач просив суд визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса Рубіжанської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 від 10 березня 2016 року № 160/02-31, зобов'язати нотаріуса видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, померлої 25 жовтня 2013 року, а саме на 2/3 частки земельної ділянки загальною площею 0,0453 га, кадастровий номер :06:017:0040, розташованої у м. Севастополь, Гагаринського району, у межах землекористування СТ "Конус", діл. 82,з цільовим призначенням - для ведення садівництва. Тобто, позивач оспорює дії державного нотаріуса з приводу відмови видати йому свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, померлої 25 жовтня 2013 року, а саме на 2/3 частки земельної ділянки загальною площею 0,0453 га, кадастровий номер :06:017:0040, розташованої у м. Севастополь, Гагаринського району, у межах землекористування СТ "Конус", діл. 82.

Із матеріалів справи не вбачається, що позивач порушив питання перед судом з приводу визнання права власності в порядку спадкування на вказану ділянку.

Порядок оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні жодних спеціальних норм в ЦПК не передбачено, і в Законі № 3425-XII не закріплено.

У зв'язку з цим застосовуються правила ст. 109 ЦПК щодо підсудності справ за місцезнаходженням відповідача, згідно з якою позови до фізичної особи пред'являються до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування, а до юридичної особи за місцем її знаходження. Оскільки, в даному випадку оскаржуються дії державного нотаріуса, то позов подається до суду за місцем знаходження державного нотаріуса.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для повернення позовної заяви, що відповідно до п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312,313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 25 березня 2016 року скасувати, передати питання про можливість відкриття провадження по справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: