Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2871/15-ц

Провадження № 2/126/24/2016

"13" січня 2016 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

секретар Дончик О. А.,

за участі представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача Денисюка О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Бершадського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування квартирою та усунення перешкод в користуванні нею. В подальшому позовні вимоги були збільшені заявою від 02.06.2015 року. Однією з цих вимог була вимога про визнання за ОСОБА_4 права власності на 182 частку квартири АДРЕСА_1, припинивши спільну сумісну власність на квартиру.

ОСОБА_3 вважає, що рішення, прийняте у даній справі може вплинути на його права, оскільки ним була надана позика вказаному подружжю на придбання даної квартири.

Навесні 2013 року брат його дружини ОСОБА_5 розповів йому про те, про те, що разом з дружиною вони зібрали певну суму грошей для придбання житла. Ці гроші могли б забезпечити вартість однокімнатної квартири в м. Бершадь. Крім того він сказав, що їхнє з дружиною бажання було б придбати більшу квартиру з розрахунку на перспективу, але для цього їм коштів не вистачить. ОСОБА_3 запропонував надати їм посильну допомогу у вигляді безвідсоткової позики. На що ОСОБА_5 сказав що доведе цю пропозицію до відома ОСОБА_4. Невдовзі він підтвердив їх спільне бажання скористатися даною пропозицією.

04.05.2013 року ним було передано ОСОБА_5 в якості позики гроші в сумі десять тисяч доларів США на придбання квартири.

За кілька місяців подружжя підшукало та придбало трьохкімнатпу квартиру АДРЕСА_1, що було оформлено відповідним договором купівлі-продажу.

На даний час позивач не має можливості повернути позичені гроші, адже подружжя, якому він надавав позику розірвало шлюб, а право власності на квартиру, на яку видавалася позика стало предметом судового розгляду. В добровільному порядку ОСОБА_5 борг віддати відмовляється, мотивуючи це обставинами, що склалися.

04.05.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 фактично було укладено договір позики грошових коштів, адже нами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору (суму позики, валюту позики, час її повернення та інші), передано боржнику грошові кошти, складено угоду у вигляді боргової розписки, підписаної боржником і наданої позивачеві.

Оскільки позика на придбання квартири була отримана одним і подружжя в інтересах сім'ї (мета позики зазначена в розписці), за згодою другого з подружжя, позивач вважає, що вищезазначена позика була спільним борговим зобов'язанням подружжя перед позикодавцем. Отже, на ОСОБА_4 покладається боргове зобов'язання солідарно з ОСОБА_5.

З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на його користь 210137,3 грн. (двісті десять тисяч сто тридцять сім грн. 30 коп.) в якості виконання договору позики на придбання трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, укладеного між сторонами 04.05.2013 року та стягнути судовий збір.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та суду показав, що дружина позивача у 2013 році повідомила, що її брат бажає придбати окреме житло для своєї сім'ї, однак кошти у них є лише на однокімнатну квартиру. З урахуванням того, що він мав матеріальні можливості, тому вирішив допомогти родичам надавши їм безвідсоткову позику для придбання житла більшої площі з перспективою на розширення сім'ї. У травні 2013 року ОСОБА_3 уклав договір позики з братом своєї дружини ОСОБА_5, який діяв в інтересах своєї сім'ї. За умовами договору позивач передав ОСОБА_5 в присутності свідків грошові кошти в сумі 10 тис. доларів США для придбання трикімнатної квартири в м. Бершадь. В ході розмови з позичальником той вказав ОСОБА_3, що на укладення даного договору дружина ОСОБА_4 надала свою згоду. На підтвердження укладення договору ОСОБА_5 надав письмову боргову розписку.

Десь через три місяці після укладення договору позики відповідачі придбали житлову трикімнатну квартиру по АДРЕСА_1. Однак, близько року тому сімейні стосунки у подружжя ОСОБА_5 погіршилось, що призвело до розірвання шлюбу, тому позивач звернувся до них з вимогою про повернення боргу. На дану вимогу ОСОБА_5 повідомив, що не має можливості повернути борг, оскільки вони з дружиною не дійшли згоди з приводу поділу майна подружжя та остання звернулась до суду з вимогою розподілу придбаної ними квартири, а тому він вважає, що і повертати борг вони повинні в рівних частинах.

Дані кошти представником позивача названі цільовими та такими, що були позичені виключно з метою придбання квартири. При передачі грошей були присутні члени родини: його дружина та її батьки.

Представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Денисюк О.С., в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та вказав, що у 2013 році за кошти, отримані від позивача подружжя ОСОБА_5 придбало трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Договір позики з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений з відому дружини останнього -ОСОБА_4, а тому кошти які отримані за даним договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, так як відповідачі на той час перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому і повертати їх відповідачі повинні в рівних частинах.

Отримані за договором кошти були спрямовані виключно на придбання квартири, яка на даний час є предметом позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Представник позивача вказав, що Звернувшись до суду з вказаними вимогами ОСОБА_4 має на меті відсудити у ОСОБА_5 ? частину квартири залишивши його з борговими зобов'язаннями.

Про те, що квартира придбана за позичені кошти ОСОБА_5 також повідомляв у своїх запереченнях до позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житловим приміщенням

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та повідомив, що після укладення шлюбу з ОСОБА_4 вони десь два - три роки проживали у її житловому будинку в АДРЕСА_2. Однак житлові умови були некомфортні і тому вони вирішили придбати окреме власне житло. Спільних збережень у них було близько в 8 тис. дол. США, що вистачало на придбання лише однокімнатної квартири. Тому у травні 2013 року він за погодженням із дружиною позичив у брата своєї дружини 10 тис. дол. США для придбання квартири більшої площі.

На той час він працював у Бершадській РДА та отримував заробітну плату в розмірі близько 1500 грн., а ОСОБА_4 працювала у Тростянецькій ДПІ та отримувала заробітну плату в розмірі від 2500 грн. до 3000 грн.. Позичені кошти планували віддавати за допомогою їх батьків.

За вищеописані кошти у серпні 2013 року вони придбали трикімнатну квартиру в АДРЕСА_1 та десь через 3 місяці почали у ній проживати.

На підтвердження укладення договору позики він в квартирі своїх батьків у їх присутності та в присутності своєї сестри ОСОБА_7 написав письмову розписку після передачі йому ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 10 тис. дол. США. Даний борг вважає солідарним так як кошти були позичені за згодою ОСОБА_4, але при передачі коштів вона присутня не була.

У цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення порядку користування житловим приміщенням він не повідомляв про наявність боргу, так як це не є предметом позовних вимог.

Чи допомагала ОСОБА_4 матеріально її мати, яка працює в Італії він не знає.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вказав, що ОСОБА_4 не була повідомлена про те, що її чоловік дійсно уклав договір позики з позивачем на суму 10 тис. дол. США в інтересах сім'ї.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, але надала суду письмові заперечення, в яких вказала, що про існування такого договору вона довідалась 23.09.2015 року в судовому засіданні по справі № 126/1723/15-ц за її позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частку квартири, усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зобов'язання відповідача надати їй ключ від вхідних дверей і вселення в квартиру АДРЕСА_1. Дійсно за час спільного проживання її з ОСОБА_5 за їх спільні кошти та за кошти які, їм надала її мати, за договором купівлі - продажу від 09.08.2013 року вони придбали для своєї сім'ї квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням суду від 24 березня 2015 року шлюб між відповідачами було розірвано.

Після розірвання шлюбу відповідач ОСОБА_5 не давав та не дає її можливості належним чином користуватися квартирою як співвласнику її ? частки. Для захисту свого права власності у неї виникла необхідність звернутися до суду з позовом про право власності на 1/2 частину квартири.

ОСОБА_5 в суді визнав, що дійсно вони купили цю квартиру, за спільні кошти, не заперечував, що кошти позичала їм її мати, яка їздила на заробітки за кордон , і не повідомляв в суді , що він позичав у когось ще кошти на купівлю квартири, в т.ч. і у ОСОБА_3, який зазначає , що 04.05.2013 року між ними з ОСОБА_5 було укладено договір позики грошових коштів на суму 10 тисяч доларів США.

Про такий договір їй не було відомо, згоди на його укладення вона не надавала, і коштів ні у кого в інтересах сім'ї він під час їх шлюбу не позичав, і такої необхідності в них не було.

Якщо ОСОБА_5 і позичав якісь кошти у позивача 04.05.2013 року, то доказів того, що ці кошти бралися для купівлі 09.08.2013 року нами квартири ним не надано, а отже, якщо відповідач визнає що їх брав, то розпорядився ними в своїх інтересах, а не їх сім'ї, і на свої потреби, тому законних підстав стягувати з неї їх частину немає.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду показав, що є батьком ОСОБА_5 та тестем ОСОБА_3, який одружений з його дочкою. Коли його син ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 у них виникла потреба у придбанні власного житла, так як вони проживали то в одних батьків, то в інших. Тому вони почали підшуковувати варіанти. Спочатку однокімнатні квартири, а згодом двох та трикімнатні квартири, так як цінова різниця між дво- та трикімнатними квартирами була не велика.

Однак, власних коштів у подружжя не вистачало, тому вони знайшовши підходящий варіант трикімнатної квартири, звернулись до ОСОБА_3 з проханням надати їм у борг кошти для придбання квартири. У травні 2013 року у його квартирі та в його присутності ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 10 тис. дол. США для придбання квартири.

Власних коштів у подружжя не було, вони з дружиною надали їм 8 тис. дорл. США, а мати ОСОБА_4 - близько 3 тис. дол. США, решту, а саме 10 тис. дол. США, вони позичили у ОСОБА_3

Боргову розписку писав ОСОБА_5 з метою недопущення будь - яких непорозумінь в майбутньому. Чия ініціатива написати розписку, він не пам'ятає, так само як те, чи була присутня ОСОБА_4 при передачі коштів.

Свідок ОСОБА_10 суду повідомила, що являється матір'ю ОСОБА_5 та тещею ОСОБА_3

Після одруження її син близько одного року проживав у будинку своєї дружини, однак так як там були некомфортні умови для проживання - виникла потреба у придбанні індивідуального житла для сім'ї.

У їх родині заведено надавати один одному матеріальну підтримку, тому коли приїхала у гості її дочка з чоловіком та дізнались про те, що їх брат хоче купувати житло, але їм не вистачає коштів, ОСОБА_3 запропонував надати безвідсоткову позику в сумі 10 тис. дол. США на придбання трикімнатної квартири. Про наміри отримати позику ОСОБА_4 знала, так як про це неодноразово згадувалось у розмовах, крім того знала і її мати, яка особисто зателефонувала до неї з Італії та подякувала за те, що їх дочка та зять допомогли придбати квартиру.

Мати ОСОБА_4 дійсно перебувала в Італії, але, наскільки їй відомо, не могла знайти там роботи, а тому відповідно і матеріальну допомогу дітям вона не надавала.

Коли син повідомив їм про намір розірвати шлюб з ОСОБА_4, вони звернулись до неї та говорили про те, що придбану квартиру продають та віддають 10 тис. дол. США боргу, а решту ділять на дві частини.

Розписку про отримання боргу писав її син у неї в квартирі, вона особисто у розписці не розписувалась. При передачі коштів ОСОБА_4 присутня не була.

У ОСОБА_5 були кошти на придбання однокімнатної квартири, які він збирав тривалий час купуючи долари за рахунок коштів, які йому давали бабуся і дідусь. Повертати борг мали намір за допомогою їх та батьків ОСОБА_4.

Ініціатором написання розписки був ОСОБА_3, оскільки сума позики була великою. Ні вони з чоловіком, ні сваха грошових коштів на квартиру не давали.

ОСОБА_13 будучи допитаною в якості свідка, суду показала, що вона є сусідкою подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Коли син сусідів ОСОБА_5 одружився, то одразу проживав у будинку невістки - ОСОБА_4, але згодом вирішили придбати власну квартиру. Вибір квартири тривав довго, у ньому приймали участь батьки ОСОБА_5. Коли знайшли підходящий варіант, їм не вистачило коштів, тому старша дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_10 з чоловіком вирішили допомогти молодому подружжю. Коли вона зайшла до ОСОБА_10 напередодні її дня народження, яке мало бути 05.05.2013 року, в квартирі були присутні діти та онуки та вони говорили про те що привезли кошти для купівлі квартири ОСОБА_5.

Самого факту передачі коштів та написання розписки вона не бачила.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що згідно боргової розписки від 4 травня 2013 року (а.с.69) ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_3 за безвідсотковим договором позики грошові кошти в сумі 10 тис. дол. СШа з кінцевим строком повернення до 15.02.2015 року. У розписці вказано, що при передачі грошових коштів були присутні ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 акт написання даної розписки в судовому засіданні підтвердив ОСОБА_5, який вказав. Що особисто її написав в присутності вказаних осіб.

Згідно договору купівлі - продажу від 09.08.2013 року (а.с.39-40) ОСОБА_5 за письмовою згодою ОСОБА_4 придбав житлову квартиру АДРЕСА_1 за 145216 грн.

Спроможність ОСОБА_3 надати в борг грошові кошти в сумі 10 тис. дол. США підтверджена відомостями про його доходи за 2011- 2013 роки (а.с.70-72) та копією договору купівлі - продажу від 01.03.2006 року (а.с.64-35), з якого вбачається що ним було отримано грошові кошти в сумі 2475000 грн. за продаж нерухомості в м. Харків.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти у такій самій сумі) в строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідач ОСОБА_5 свої зобов'язання по поверненню суми боргу у вказаний в договорі строк не виконав, у зв'язку з чим сума боргу за договором позики підлягає стягненню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі до 24.03.2015 року.

За договором купівлі-продажу від 09.08.2013 року (а.с.39-40) ОСОБА_5 за письмовою згодою ОСОБА_4 придбав житлову квартиру АДРЕСА_1 за 145216 грн.

Відповідно до змісту ст.65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч.2 ст.73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і одержане за договором майно використано на її потреби.

Суд критично оцінює покази представника позивача, відповідача ОСОБА_5 та його представника, свідків в частині того, що ОСОБА_4 знала про те, що її чоловік ОСОБА_5 уклав договір позики з ОСОБА_3, оскільки вони є родичами та близькими особами між собою і можуть свідчити в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Крім того, всі однозначно вказали на те, що ОСОБА_4 не була присутньою при написанні розписки та передачі коштів.

Крім того, суд вважає неоднозначними покази свідків, які вказують на те, що отримані ОСОБА_5 в борг грошові кошти пішли на придбання квартири, оскільки ОСОБА_5 вказує що у нього та ОСОБА_4 були кошти на придбання однокімнатної квартири та вказує, що ці кошти в сумі близько 8 тис. дол. США отримані від подарунків на весілля, його мати ОСОБА_10 вказує, що цю суму зібрав її син ще до весілля купуючи долари за кошти, які дарували йому особисто, а його батько -ОСОБА_9 вказує, що власних коштів у його сина та невістки взагалі не було, і він разом з дружиною надав їм 8 тис. дол. США, мати ОСОБА_4- 3 тис. дол. США, ще 10 тис. дол. США вони позичили у ОСОБА_3 та планували допомогти синові їх повернути. Мати ж ОСОБА_5 -ОСОБА_10 в протиріччя вказаному зазначила, що мати її невістки ніяких коштів на купівлю квартири не надавала та вона з чоловіком також ніяких коштів синові не позичали. Покази свідків є нелогічними та непослідовними, а тому не можуть бути розцінені судом як такі, що підтверджують те, що ОСОБА_4 знала про укладення договору позики та отримані ОСОБА_5 кошти були спрямовані на купівлю квартири та потрачені в інтересах сім'ї.

І навпаки, з показів свідка ОСОБА_9 вбачається, що дійсно молодому подружжю надавала матеріальну допомогу також мати ОСОБА_4

Судом також прийнято до уваги покази свідків у тій частині, що подружжя відповідачів після укладення шлюбу проживало у будинку ОСОБА_4, тобто нагальної та однозначної потреби у купівлі квартири у них не було.

Суд також бере до уваги те, що в провадженні Бершадського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа № 126/1723/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на ? частку квартири, усунення перешкод в користуванні квартирою. Строк дії договору позики закінчився у лютому 2015 року, як це вказано у письмовій розписці, однак позивач не звертався до суду з позовом про повернення боргу, хоча про складність його повернення дізнався вже тоді, коли відповідачі мали намір розлучитись, що вказано у його позові. Те, що ОСОБА_3 є родичем ОСОБА_5 та звернувся до суду з позовом про стягнення боргу лише після того, як ОСОБА_4 звернулась до суду з наміром визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири, наводить суд на думку про те, що ОСОБА_3 звертаючись з даним позовом має намір посприяти ОСОБА_5 в отриманні матеріальної вигоди від колишньої дружини -ОСОБА_4

Таким чином, оскільки не підтверджено відповідними доказами, що отримані ОСОБА_5 грошові кошти були витрачені в інтересах сім'ї, а також відсутня у письмовій формі згода ОСОБА_4 на укладення договору позики, то вона не може нести солідарну відповідальність за зобов'язанням по поверненню боргу.

Так правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2013 р. по справі №6-163цс12 та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача підлягає стягненню ? частина сплаченого судового збору в сумі 1050 грн. Крім того, при досліджені доказів судом встановлено, що при подачі позову ціна якого є 210137,30 грн., позивачем сплачено лише 2100 судового збору, а тому з нього слід стягнути 1 грн. 37 коп. недоплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 10, 11, 58-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 210137,3 грн. (двісті десять тисяч сто тридцять сім грн. 30 коп.) в якості виконання договору позики на придбання трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1, укладеного між сторонами 04.05.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1050 грн. (одну тисячу п'ятдесят грн. 00 коп.).

В решті позовних вимог -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 недоплачений судовий збір у розмірі 1,37 грн. (одна грн. 37 коп.) на користь УДКСУ у Бершадському районі, , банк одержувач ГУДКСУ у Вінницькій області м. Вінниця, р/р 0041, МФО 802015, КЕКД 22030001.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Р. В. Хмель