АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Стрижеуса А.М., Саліхова В.В.

при секретарі: П`ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Даніель»

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року в цивільній справі за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Даніель» до ОСОБА_1, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Даніель», про визнання недійсним нікчемного договору банківського вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року позивач звернувся з даним позовом до відповідача. Зазначав, що 16.01.2014 між ПАТ «КБ «Даніель» та ОСОБА_1 укладено договір банківського вкладу згідно з яким банк прийняв від останньої на зберігання 21 223, 61 доларів США на строк з 16.01.2014 року по 15.02.2014 року. Проте, в цей же день 16.01.2014 року постановою Правління Національного банку України №14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1 від 16.01.2014 року розпочато процедуру здійснення тимчасової адміністрації банку, яку запроваджено з 17.01.2014 року по 16.04.2014 року. У зв'язку з тим, що повноваження органів управління банку та органів контролю призупинилися, вони не мали права укладати договори. Також позивач зазначав, що операція по отриманню та проведенню коштів по вкладним рахункам здійснена після 18-00 год., тобто після завершення операційного часу в цей день, а наказу банком про продовження післяопераційного часу не видавалось. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив встановити факт нікчемності договору банківського вкладу та визнати недійсним нікчемний договір банківського вкладу.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11.08.2015 року в задоволенніданного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Даніель» ставиться питання про скасування заочного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Позивач посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтованістьвисновків суду, неправильну оцінку поданим доказам. Зазначає, що судом при ухваленні рішення не було враховано норму ч. 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» якою встановлено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку та органів контролю та правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними. Судом безпідставно не взято до уваги постанову Правління Національного банку України від 16.01.2014 року №14 та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.01.2014 року №1 про призначення Уповноваженої особи до виконання своїх обов'язків саме з 16.01.2014 року та саме з цієї дати керівництво банку не може вчиняти жодних правочинів. Судом першої інстанції також не було ураховано, що про проблемний стан банку був загальновідомо ще з 2013 року, а саме з постанови Правління НБУ від 14.10.2013 року №406/БТ та численних статей в інтернет ресурсах. Вважає, що дії керівництва ПАТ «КБ «Даніель» були заздалегідь запланованими на вчинення злочинних дій шляхом штучного збільшення депозитного портфелю вкладів, які відшкодовуються за рахунок державних коштів, зокрема і вкладу за участю відповідача. Крім того, судом не взято до уваги суттєві розбіжності в поясненнях відповідача, а також той факт, що остання не змогла пояснити з яких джерел доходу нею здійснено внесення коштів.

В суді апеляційної інстанції представник Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «КБ «Даніель» Холоденко Г.М. апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

ОСОБА_1 в судове засідання двічі не з'явилася. Виходячи з положень ч. 5 ст. 74 , ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала її повідомлення належним та вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з відповідності укладеного між банком та відповідачкою договору чинному законодавству, укладання правочину до введення тимчасової адміністрації та недоведеності факту нікчемності правочину.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можливо, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, що є, відповідно до положень ст. 309 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.01.2014 року між ПАТ «Комерційний банк «Даніель» в особі заступника голови правління Богданової О.В. та відповідачкою був укладений Договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42638, на підставі якого банк прийняв від вкладника на зберігання 21 223,61 доларів США на строк з 16.01.2014 року по 15.02.2014 року.

Постановою Правління Національного банку України №14 від 16.01.2014 року ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних банків.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1 від 16.01.2014 року «Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації» розпочато процедуру здійснення тимчасової адміністрації банку, яку запроваджено з 17.01.2014 року по 16.04.2014 року.

Пунктом 5 Цього ж рішення надано вказівку забезпечити розміщення інформації про запровадження тимчасової адміністрації в мережі Інтернет на сторінці Фонду (не пізніше 20 січня 2014 року) та у газетах «Урядовий кур'єр» та «Голос України» (не пізніше 27 січня 2014 року).

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 5 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Фонд здійснює регулювання діяльності банків шляхом: 1) прийняття в межах своїх повноважень нормативно-правових актів, обов'язкових до виконання банками; 2) здійснення контролю за виконанням зобов'язань банків у зв'язку з їх участю в системі гарантування вкладів фізичних осіб; 3) виведення неплатоспроможних банків з ринку; 4) в інших формах, передбачених цим Законом (ч. 1 ст. 30 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до ч. ч. 1 і 3 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються усі повноваження органів управління банку та органів контролю. Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними.

Частинами 1, 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 3 вказаної статті правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України; 9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Згідно з ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами;3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що правом вимоги про встановлення нікчемності правочинів з передбачених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав та застосування наслідків нікчемності правочинів, витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, відшкодування збитків, спричинених їх укладенням має саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або Уповноважена особа Фонду, як самостійний суб'єкт правовідносин в межах здійснення регулятивної функції, а не банк, який знаходиться на стадії тимчасової адміністрації або ліквідації.

При ухваленні рішення суд першої інстанції наведені імперативні норми права не урахував та не надав належної правової оцінки доводам позивача.

Виходячи з того, що Фонд 16.01.2014 року своїм рішенням № 1 розпочав процедуру здійснення тимчасової адміністрації В ПАТ «Комерційний банк «Даніель» та призначив уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, банк не мав права саме з цього часу 16.01.2014 року укладати будь які правочини в незалежності від дати коли уповноважена особа Фонду приступить до виконання своїх обов'язків чи дати оприлюднення інформації у пресі.

Доказів на підтвердження тому, що оспорюваний договір укладено сторонами в операційний час (або про продовження операційного часу відповідним наказом) та до початку процедури здійснення тимчасової адміністрації матеріали справи не містять.

За викладених обставин колегія суддів приходить до висновку, що станом на час укладення з ОСОБА_1 договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42638 від 16.01.2014 року заступник голови правління ПАТ «Комерційний банк «Даніель» Богданова О.В. не мала повноважень на його укладення.

Відповідно до ч. 2-3 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

У даному випадку позивач заперечує дійсність Договору банківського вкладу "Швидкий прибуток" № Т- 42638 від 16.01.14 року, що свідчить про існування між сторонами спору. Тобто за наявності ознак нікчемного правочину, що суперечить частині третьої ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в розумінні частини першої статті 203 цивільного кодексу України у позивача виникло право звернути з цим позовом.

За наведених обставин позовні вимоги уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Даніель» про визнання недійсним нікчемного правочину - договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т-42638 укладеного 16.01.2014 року між ПАТ «Комерційний банк «Даніель» в особі заступника голови правління Богданової О.В. та ОСОБА_1, на підставі якого банк прийняв від вкладника на зберігання 21 223,61 доларів США на строк з 16.01.2014 року по 15.02.2014 року підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314, 316, 317ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Даніель» задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту: Позов задовольнити. Встановити факт нікчемності Договору банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т- 42638 від 16 січня 2014 року на суму 21 223 (Двадцять одна тисяча двісті двадцять три) дол. 60 центів США, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Даніель» в особі заступника ГоловиПравління Богданової Олени Володимирівни та ОСОБА_1.

Визнати недійсним Договір банківського вкладу «Швидкий прибуток» № Т- 42638 від 16 січня 2014 року на суму 21 223 (Двадцять одна тисяча двісті двадцять три) дол. 60 центів США, укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Даніель» в особі заступника ГоловиПравління Богданової Олени Володимирівни та ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/21560/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2120/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Калініченко О.Б.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.