Провадження № 4-с/761/312/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.,

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозова Олександра Миколайовича про примусовий привід боржника, стягувач - Публічне акціонерне товариство «Златобанк», -

в с т а н о в и в:

В серпні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - скаржник) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із скаргою, відповідно до якої просить визнати неправомірною і скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозова Олександра Миколайовича (далі по тексту - державний виконавець) про примусовий привід боржника від 26.07.2016 ВП № 49263604, стягувач - Публічне акціонерне товариство «Златобанк».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що постановою державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сивокозова О.М. від 09.11.2015 відкрито виконавче провадження ВП № 49263604 (далі по тексту - виконавче провадження)з примусового виконання виконавчого листа № 2/761/186/2016, виданого 22.10.2015 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з Скаржника на користь Стягувача заборгованості за кредитним договором № 113/1/13-KLвід 19.04.2013 у розмірі: заборгованість за кредитом - 60 063 620 грн., відсотки за користування кредитом - 3 245 139, 28 грн., пеня - 316 726, 68 грн., що разом складає 63 625 485, 96 грн., про стягнення з Боржника на користь Стягувача заборгованості за кредитним договором № 83/1/13-KLвід 29.03.2013 у розмірі: заборгованість за кредитом - 15 000 000 грн., відсотки за користування кредитом - 1 458 037, 36 грн., пеня - 425 811, 39 грн., що разом складає 16 883 848, 75 грн.; про стягнення з Боржника на користь Стягувача судових витрат в розмірі 1827 грн. 16.08.2016 Скаржнику стало відомо, що в матеріалах виконавчого провадження наявна постанова державного виконавця про примусовий привід боржника від 26.07.2016, яка направлена в органи Національної поліції. Скаржник вважає вказану постанову про примусовий привід боржника незаконною, оскільки в ній зазначено, що скаржник на неодноразові виклики державного виконавця не з'являвся без поважної причини, законні вимоги державного виконавця ігнорує, рішення суду не виконує. Вказані підстави, викладені в оскаржуваній постанові не відповідають дійсності, оскільки боржник виконував всі вимоги державного виконавця у визначені строки, крім того, рішення суду відносно боржника не є таким, що має бути виконано ним особисто, а тому у державного виконавця були відсутні підстави для винесення оскаржуваної постанови. У зв'язку з вище викладеним, скаржник звернувся до суду із вказаною скаргою.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав та просив задовольнити її з підстав, викладених в ній.

Заінтересовані особи в судове засідання не з'явились, свого представника не направили, хоча про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 6 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

В судовому засіданні встановлено, що 09.11.2015 постановою державного виконавця ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Сивокозова О.М. від 09.11.2015 відкрито виконавче провадження ВП № 49263604 з примусового виконання виконавчого листа № 2/761/186/2016, виданого 22.10.2015 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з Скаржника на користь Стягувача заборгованості за кредитним договором № 113/1/13-KLвід 19.04.2013 у розмірі: заборгованість за кредитом - 60 063 620 грн., відсотки за користування кредитом - 3 245 139, 28 грн., пеня - 316 726, 68 грн., що разом складає 63 625 485, 96 грн., про стягнення з Боржника на користь Стягувача заборгованості за кредитним договором № 83/1/13-KLвід 29.03.2013 у розмірі: заборгованість за кредитом - 15 000 000 грн., відсотки за користування кредитом - 1 458 037, 36 грн., пеня - 425 811, 39 грн., що разом складає 16 883 848, 75 грн.; про стягнення з Боржника на користь Стягувача судових витрат в розмірі 1827 грн.

Скаржнику встановлено строк самостійно виконати рішення суду до 16.11.2015 включно.

В матеріалах справи наявна Вимога державного виконавця від 19.11.2015 № 49263604/18, відповідно до якої скаржник в строк до 01.12.2015 особисто має надати державному виконавця письмові пояснення з приводу невиконання рішення суду та інші відомості, необхідні для виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідні пояснення 01.12.2015 в письмовому вигляді були надані представником скаржника державному виконавцю.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», сторони можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов'язаний вчинити певні дії особисто.

Главою 7 вказаного Закону визначено категорію виконавчих проваджень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконання рішень щодо звернення стягнення на грошові кошти та майно боржника положенням вказаної Глави не стосуються, а тому скаржник має право на представника у відповідності до ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження».

26.07.2016 державний виконавець звернувся до скаржника з аналогічною Вимогою, відповідно до якої скаржник в строк до 16.08.2016 особисто має надати державному виконавця письмові пояснення з приводу невиконання рішення суду та інші відомості, необхідні для виконання рішення суду.

Цього ж дня, 26.06.2016 року державним виконавцем винесено постанову про примусовий привід боржника з тих підстав, що виконавче провадження відкрито 10.11.2015, а рішення суду до цього часу виконане боржником не було, боржник на неодноразові державного виконавця не з'являється без поважних причин, законні вимоги державного виконавця відверто ігнорує, тому його необхідно доставити приводом.

Вказана постанова направлена в Деснянське УП ГУНП в м. Києві та ГУНП України в м. Києві супровідним листом від 26.07.2016 № 49263604/18.

Про вказану постанову скаржнику стало відомо 16.08.2016, коли представник останнього ознайомлювався з матеріалами справи.

Згідно п. 11 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи Національної поліції.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції про порядок взаємодії органів внутрішніх справ України та органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб), затвердженої спільним Наказом МВСУ та МЮУ від 25.06.2002, № 607/56/5, працівники органів внутрішніх справ здійснюють привід боржників, у разі нез'явлення їх без поважних причин на виклик державного виконавця з приводу виконання виконавчих документів, до органів державної виконавчої служби за постановами державних виконавців.

Отже, враховуючи вище викладене, державний виконавець має право винести постанову про примусовий привід з тих підстав, що останній не з'являється без поважних причин на виклик державного виконавця з приводу виконання виконавчих документів.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, письмові пояснення скаржника щодо Вимоги від 26.07.2016 були надані державному виконавцю 15.08.2016, що підтверджується Реєстром поданої до Міністерства юстиції України документації.

Суд, з метою повного та всебічного з'ясування обставин справи, витребовував з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 49263604. Разом з тим, вказана вимога суду виконана не була.

Тому, враховуючи вище викладене, а також ту обставину, що скаржник виконував Вимоги державного виконавця, через свого представника у відповідності до ст. 9 Закону України «про виконавче провадження», надав письмові пояснення в строки, визначені у Вимогах, а також ту обставину, що оскаржувана постанова в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» була винесена одночасно з Вимогою державного виконавця від 26.07.2016, суд приходить до висновку, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, а постанова про примусовий привід боржника від 26.07.2016 є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 5, 6, 9, 11, 17 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 383-387 ЦПК України , суд, -

у х в а л и в:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Сивокозова Олександра Миколайовича про примусовий привід боржника від 26.07.2016 ВП № 49263604.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги, протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя: