Справа №521/4217/16-ц
Провадження № 4-с/521/27/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» квітня 2014 року Малиновський районний суд с.Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м.Одеси розглянувши скаргу ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» на неправомірну бездіяльність Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції,-

ВСТАНОВИВ :

ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» звернулося в суд із скаргою на бездіяльність державного виконавця.

Заява обгрунтована тим, що відповідно до виконавчого листа № 2-596 який був виданий Малиновським районним судом м. Одеси 28 березня 2011 року ДВС за платіжною вимогою 14 червня 2. 13 року з рахунку ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» (надалі - товариство) - рахунок ДВС були списані кошти в сумі 41747 (сорок одна тисяча сімсот сорок сім) гривень 08 копійок на користь ОСОБА_1. що підтверджується випискою з рахунку товариства наданою Обласним відділенням ПАТ «ПРОМІНВЕСТБАНК» в м. Одеса року за № 116-00-20-2-22/18.При цьому в Постанові про обєднання виконавчих проваджень від 07 квітня 2011 р. зазначено, що після обєднання виконавчих проваджень встановлено загальну суму боргу 64526 гривень 39 копійок, у числі на користь ОСОБА_1, згідно вищевказаного виконавчого листа.Однак у подальшому виконавче провадження не містить відомостей про перерахування цих коштів ОСОБА_1При цьому відповідачем на підставі того самого виконавчого листа № 2 - 596/2010 заданого повторно Малиновським районним судом м. Одеси 23 березня 2015 року була зареєстрована платіжна вимога № В-6/755/15 від 30 березня 2015 року з рахунку на оплату ОСОБА_1 було стягнуто 65419 гривень 03 копійки, які у подальшому були йому перераховані а сплачено виконавчий збір.

Скаржник вважає, відповідач двічі стягнув з Товариства грошові кошти за одним і тим же виконавчим листом, але кошти стягнуті першого разу не перерахував на рахунок ОСОБА_1, що у подальшому стало підставою для звернення ОСОБА_1 у 2015 році до суду з вимогою про стягнення компенсації за несвоєчасну сплату, у тому числі за період 2013-2015 років.

Скаржник просив суд визнати неправомірною бездіяльність Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції щодо неперерахування грошових коштів, стягнутих за платіжною вимогою № В-6/172 від 14.06.2013 року в сумі 41747,08 грн. відповідно до виконавчого листа № 2-596, який був виданий Малиновським районним судом м. Одеси 28 березня 2011 року на рахунок ОСОБА_1

Представник Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції подала заперечення проти скарги, в яких просила відмовити в її задоволенні з тих підстав, що дії та рішення ВДВС є правомірними та такими, що не суперечать чинному законодавству.

Представники скаржника в судовому засіданні заяву підтрималиу повному обсязі з підстав наведених у скарзі.

Представник Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги з підстав наведених у запереченях.

Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в скарзі на бездіяльність державного виконавця слід відмовити з таких підстав.

На підставі виконавчого листа № 2а-4114 виданого 17.11.2010 року Одеським окружним адміністративним судом про стягнення з ВАТ « Одеський завод поліграфічних машин» на користь ОТУ державної комісії з цінних паперів та фондового ринку грошової суми у розмірі - 5 100,00грн, відділом примусового виконання керуючись ст. ст. 17, 18, 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження» 14.01.2011 року відкрито виконавче провадження № В-6/172.

На підставі виконавчого листа № 2-596 виданим 28.03.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ВАТ « Одеський завод поліграфічних машин» на користь ОСОБА_1 заборгованість по зарплаті у розмірі - 59426, 39 грн., відділом примусового виконання керуючись ст. ст. 17, 18, 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження» 31.01.2011 року відкрито виконавче провадження №В-6/525.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Так, 07.04.2011 року головним державним виконавцем відділу винесена постанова про об*єднання виконавчих проваджень, № 6/172. та 6/525, у виконавче провадження № 6/172 відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014р. передбачено, що згідно із статтею 33 Закону про виконавче провадження кілька відкритих виконавчих проваджень про стягнення коштів лише з одного боржника об'єднуються у зведене виконавче провадження, ,та накладено арешт на кошти боржника, які знаходились на рахунках у банківській установі.

Як вбачається з матеріалі виконавчого провадження ,в рамках зведеного виконавчого провадження проводилася реалізація арештованого майна , яке належало боржнику ВАТ « Одеський завод поліграфічних машин», однак арештоване майно реалізовано не було.

Відповідно до ч.3 ст.47 Закону, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.

Таким чином, 22.06.2012 року головним державним виконавцем відділу були винесені постанови про повернення виконавчого документу№ 2-596 Малиновського районного суду м. Одеси без виконання адресу стягувача,у зв»язку з тим, що стягувачі не заявили про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно.

Проте, 14.06.2013 року в рамках зведеного виконавчого провадження В-6/172 при проведені списання коштів в сумі 41747,08 з рахунку боржника ВАТ « Одеський завод поліграфічних машин» на користь стягувачів УПФУ у Приморському районі, ОТУ Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку по виконавчим документам, у платіжній вимозі державним виконавцем було зазначено ОСОБА_1,оскільки арешт на зазначені кошти накладався із зазначенням реквізитів виконавчого документа саме по вказаному стягувачу, але у рамках зведеного виконавчого провадження В-6/17.

Державним виконавцем вживаються заходи щодо розподілу та перерахування стягнутих коштів між стягувачами в порядку черговості задоволення вимог, встановленому статтями 43, 44 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 10.9 Інструкції про безготівкові розрахунки в України в національній валюті ( постанова Правління НБУ від 21.01.2004 року № 22) кошти , що арештовані на рахунку клієнта , забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги / інкасового доручення ( розпорядження) за тим виконавчим документом , для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів. Якщо до банку надійде платіжна вимога / інкасове доручення ( розпорядження) за іншим виконавчим документом , ніж той, для забезпечення виконання якого накладено арешт, і на цьому рахунку немає інших ( крім арештованих) коштів, то банк повертає такий розрахунковий документ без виконання згідно з пунктом 2.18 глави 2 та пунктом 12.11. глави 12 цієї Інструкції.

29.07.2013 року виконавчий документ № 2-596 виданий 28.03.2011 року Малиновським pайонним судом м.Одеси про стягнення з ВАТ « Одеський завод поліграфічних машин» на користь ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по зарплаті у розмірі 59426, 39 грн., в друге надійшов до відділу примусового виконання.

Таким чином, виконавчий документ № 2-596 в друге надійшов до відділу примусового виконання вже після розподілу грошових коштів між стягувачами відповідно до ст. 44 Закону України « Про виконавче провадження».

04.06.2014 року головним державним виконавцем відділу винесені постанови про повернення виконавчих проваджень керуючись п. 7 ст. 47 Закону України « Про виконавче провадження».

23.03.2015 року на примусове виконання до Відділу надійшов виконавчий лист № 2-596 виданий 28.03.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ВАТ « Одеський завод поліграфічних машин» на користь ОСОБА_1 заборгованість по зарплаті у розмірі - 59426, 39 грн.

23.03.2015 року головним державним виконавцем відділу, на підставі ст. ст. 17, 18, 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття вищезазначеного виконавчого провадження В-6/755.

30.03.2015 року платіжною вимогою № В-6/755/15 були списані з банківській установі боржника грошові кошти у розмірі 65419, 03 грн., які були розподілені таким чином: - 59426, 39 грн. - як заборгованість по зарплаті на користь ОСОБА_1, 5942, 634 грн. - як виконавчий збір та 50,00 грн. - як витрати, пов*язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

08.04.2015року виконавче провадження було закінчено на підставі п. 8 ст. 49 закону України « Про виконавче провадження» та виконавчий документ повернутий до Малиновського районного суду м. Одеси як фактично виконаний.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаржник звернувся до суду із скаргою саме на бездіяльність державного виконавця. Проте, на думку суду, скаржник не обгрунтував протиправного характеру бездіяльності державного виконавця, не навівши будь-якої прямої норми права, яку б прямо чи опосередковано порушив державний виконавець.

Відповідно до ст. 44 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, стягнута з боржника, недостатня для задоволення всіх вимог за виконавчими документами, вона розподіляється державним виконавцем між стягувачами в порядку черговості, встановленої цією статтею. Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати задовольняються в порядку надходження виконавчих документів. Стягнута з боржника сума розподіляється між стягувачами згідно з виконавчими документами, за якими відкрито виконавчі провадження на день зарахування стягнутої суми на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Отже, нормами Закону України «Про виконавче провадження», Державним виконавцем вживаються заходи щодо розподілу та перерахування стягнутих коштів між стягувачами в порядку черговості задоволення вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи масцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче проваження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В звязку з відсутністю у період з 18.06.2012 року по 28.07.2013 року у державного виконавця на виконані виконавчого документу № 596/2010 про стягнення боргу на користь ОСОБА_1 в період проведені списання коштів та їх розподілу, суд не вбачає підстав для визнання бездіяльності державного виконавця протиправною.

Суд також не погоджується з доводами скаржника про те, що зазначені кошти були списані двічі на користь ОСОБА_1 оскільки як зазначено представнирком ДВС та як вбачається з матеріалів справи кошти в сумі 41747,08 грн були списані з рахунку боржника ВАТ « Одеський завод поліграфічних машин» на користь інших стягувачів УПФУ у Приморському районі, ОТУ Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку по іншим виконавчим документам, однак в рамках зведеного виконавчого провадження В-6/172, тому державним виконавцем у платіжній вимозі було зазначено ОСОБА_1,оскільки арешт на зазначені кошти накладався із зазначенням реквізитів виконавчого документа саме по вказаному стягувачу, але у рамках зведеного виконавчого провадження В-6/17.

Умовою захисту прав особи шляхом визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною є доведення факту порушення таких прав.

Суд вважає, що скаржник не довів факту порушення своїх прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 383-389 ЦПК України, суд:

УХВАЛИВ:

Скаргу ВАТ «Одеський завод поліграфічних машин» на неправомірну бездіяльність Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - залишети без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено, про що протягом п'яти днів з дня проголошення подається Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ

21.04.16