Провадження № 2/161/529/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Стецюка Р.В.,

позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до відповідача. Позов мотивувала тим, що з 13 січня 2004 року проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1. З того часу мали близькі стосунки, були пов'язані спільним побутом та мали спільний бюджет. Між ними склалися відносини, що притаманні подружжю. 06 липня 2007 року між ними було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 у шлюбі народилась донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі народився син - ОСОБА_6 В липні 2015 року відносини між нею та відповідачем погіршились, відповідач покинув сім'ю. В процесі розгляду справи про поділ майна подружжя відповідач не визнає за нею право власності на майно, набуте за час спільного проживання без реєстрації шлюбу. А тому, просила встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4, як чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу за період з 13 січня 2004 року по 06 липня 2007 року.

В судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити. Позивач додатково суду пояснила, що познайомилася з відповідачем на вечірці в 2003 році, почали зустрічатися. Через три місяці після знайомства винайняли тимчасово на 10 днів квартиру по вул. Паризької Комуни в м. Луцьку, потім почали шукати постійне житло. В січні 2004 року, на Старий Новий Рік, вселилися в винайняту квартиру за адресою: АДРЕСА_1. З того часу жили разом. Вона займалася домашнім господарством, він підприємницькою діяльністю. Оскільки родичі наполягали на оформленні стосунків в 2006 році повінчалися. А одружилися, після того, як вона завагітніла.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Стверджували, що сторони почали проживати однією сім'єю з 2007 року, після того, як позивач завагітніла. До того спільного бюджету не мали, спільного господарства не вели. Відповідач до шлюбу жив зі своєю мамою ОСОБА_7 по вул. Генерала Шухевича в м. Луцьку, лише з нею вів спільне господарство. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що не пам'ятає, коли познайомився з позивачем, не пам'ятає, чи проживали спільно до реєстрації шлюбу, але до того в шлюбі не перебував, факту вінчання не виключає, але не пам'ятає такого факту.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв'язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» Суд заявив, що «поняття сім'ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв'язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».

Судом встановлено, що 19 лютого 2006 року протоієреєм храму Усіх святих землі Волинської було здійснено обряд вінчання рабів божих ОСОБА_4 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про вінчання (а.с. 20).

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 був зареєстрований 06.07.2007 року у відділі РАЦС Луцького МУЮ Волинської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Сторона відповідача в судовому засіданні стверджувала про те, що до того, як позивач завагітніла в 2007 році, відповідач з нею спільно не проживав. Про те, що відповідач до вагітності позивача з нею спільно не проживав свідчили в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (сестри відповідача), а також в письмовій нотаріально засвідченій заяві ОСОБА_7 (мати відповідача) (а.с.42).

Разом з тим, в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 вказувала на те, що позивач і відповідач з 2004 року проживали в найманій сусідній квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Про те, що позивач і відповідач винаймали квартиру їй казала сусідка (власник найманої квартири). Вона бачила їх майже кожен день, відповідач з нею здоровався. Бачила коли він заходив і виходив з пакунками. Разом з ними якийсь час проживала сестра відповідача з дитиною. Чітко пам'ятає, що в 2004 році сторони вже там проживали, оскільки в під'їзді в тому році проводили ремонт, і зверталися до мешканців тієї квартири по допомогу. Пам'ятає їх до 2009 року.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні вказувала на те, що будучи дільничим лікарем педіатром в 2004 році приходила 4-5 разів в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до дитини ОСОБА_10 (сестри відповідача), яка там тимчасово проживала. Вона зрозуміла, що квартиру винайняли позивач і відповідач, до них на якийсь час переселилася сестра відповідача ОСОБА_10 з дитиною. Один раз в 2004 році бачила в квартирі відповідача. Крім того, зазначила, що було зрозуміло, що вони живуть разом, бо позивач ОСОБА_2 вела себе як удома, розказувала, що в одній кімнаті живуть вони з відповідачем, в іншій сестра відповідача з дитиною.

Свідок ОСОБА_14 (хрещена мати позивача) в судовому засіданні пояснила, що вперше побачила відповідача в гостях у мами позивача, куди вони приходили разом. Зі слів покійної матері позивача їй відомо, що сторони постійно жили разом без шлюбу, винаймали квартиру з 2004 року.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснила, що в 2004 році працювала в спортивному клубі, куди ходила позивач. Вони здружилися. Відповідач заїжджав за позивачем в клуб. Позивач їздила по продукти на машині. Знала, що вони жили разом. В 2005 році була у них в квартирі на АДРЕСА_1, там був відповідач. Знала про вінчання в 2006 році, коли ще була жива мама позивача, а зареєстрували шлюб, коли мама померла.

Свідок ОСОБА_16 (доглядає дітей) в судовому засіданні пояснила, що хоча знає сторін лише з 2010 року, у неї зі сторонами дуже щирі відносини, їздили разом на відпочинок. З розмов сторін знає, що вони жили разом ще задовго до народження дитини, ще до смерті матері позивача (померла ІНФОРМАЦІЯ_3), знала, що спочатку вінчалися, а потім уклали шлюб.

Тобто, поясненнями незалежних від особистісних стосунків зі сторонами свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 в сукупності з поясненнями свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 підтверджується, що сторони проживали в одній квартирі ще в 2004-2006 роках і були пов'язані спільним побутом.

Суд критично оцінює пояснення свідків сторони відповідача щодо не проживання сторін однією сім'єю до вагітності позивача, оскільки такі їхні пояснення об'єктивно спростовуються встановленими у справі обставинами.

Наслідком духовності та традиційності сімейних стосунків, які склалися між сторонами, стало вінчання 19 лютого 2006 року, яким підтверджується союз чоловіка і жінки, освячений церквою. Суд вважає, що саме з часу вінчання сторони набули статусу чоловіка і жінки, що проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Проаналізувавши досліджені докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт проживання позивача та відповідача однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 19 лютого 2006 року по 05 липня 2007 року включно.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 3, 9, 21 СК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 19 лютого 2006 року по 05 липня 2007 року включно.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій