РІШЕННЯ

Іменем України

22 листопада 2016 року м. Словянськ Єд. унік. № 243/9122/16-ц

Провадження № 2/243/4456/2016

Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий суддя Мінаєв І.М.

при секретарі судового засідання Кабановій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державного майна України про стягнення індексації заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2016 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 державного майна України про стягнення індексації заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він працював у відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Содовий завод» на посаді майстра по ремонту електрообладнання цеху видобутку та постачання розсолу в період часу з 22 вересня 1986 року по 03 квітня 2000 року. Рішенням Словянського міськрайонного суду № 2-2531-99 від 16.08.1999 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 2272,83 грн. Виконавчий лист за рішенням Словянського міськрайонного суду був своєчасно наданий до Словянського міськрайонного управління юстиції, та прийнято до виконання. Рішенням Словянського міськрайонного суду № 2-2927-2000 від 16.10.2000 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 2721,26 грн. Виконавчий лист за рішенням Словянського міськрайонного суду був своєчасно наданий до Словянського міськрайонного управління юстиції, та прийнято до виконання. Лише 24 жовтня 2012 року позивачу було виплачено заборгованість по заробітній платі, індексація заробітної плати при виплаті заборгованості по заробітній платі ОСОБА_1 нарахована та виплачена не була, хоча сума індексації заробітної плати є складовою частиною заробітної плати. Рішенням Словянського міського суду № 2/243/2566/2016 від 01.08.2016 року вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_1 індексацію заробітної плати в сумі 12009,01 грн. Виконавчий лист для виконання за вказаним рішенням суду було своєчасно надано до ліквідаційної комісії ВАТ «Содовий завод», та прийнято до виконання. Однак, на теперішній час рішення суду не виконані.

27.10.2016 року ОСОБА_1 отримав довідку ліквідатора, в якій йдеться про те, що рішення Словянського міськрайонного суду № 2/243/2566/2016 від 01.08.2016 року по виконавчому листу про стягнення з ВАТ «Содовий завод» індексації заробітної плати в сумі 12009,01 грн. виконати не має можливості, оскільки в цілому заборгованість по заробітній платі станом на 01.10.2016 року складає 4071,00 грн.

На час подання до суду позову про стягнення індексації заробітної плати ВАТ «Содовий завод» не знято з реєстрації як юридичну особу і не ліквідовано відповідно до ухвали господарського суду Донецької області. 24.01.2013 року одержано лист № 11-05-00801 ОСОБА_2 державного майна України в Донецькій області, в якому йдеться про те, що станом на 01.01.2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод».

10.09.2013 року колектив працівників ВАТ «Содовий завод» звернувся зі скаргою на невиконання товариством рішень Словянського міськрайонного суду до Президента України.

07.10.2013 року було отримано відповідь з прокуратури Донецької області, в якій йдеться про те, що колективна скарга працівників товариства направлена до Головного Управління юстиції в Донецькій області за належністю.

18.10.2013 року одержано лист № К-326-3992 державної виконавчої служби України на імя ОСОБА_3 (для інформування інших працівників товариства), згідно з яким постановою господарського суду Донецької області від 04.09.2003 № 5/174Б ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Внаслідок цього державним виконавцем було винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень. Всі виконавчі документи, згідно з актом передачі виконавчих документів від 21.03.2013 року, було передано арбітражному керуючому ВАТ «Содовий завод».

За весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та виконання рішень суду, не припинили порушення прав позивача протягом тривалого часу. Виконання остаточного рішення суду ОСОБА_1 чекає вже більше десяти років. За цей час інфляція поглинула нараховану заробітну плату.

Оскільки ВАТ «Содовий завод» на 100 % є державним підприємством, законом передбачена поряд із відповідальність боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи, якою є ОСОБА_2 державного майна України.

Посилаючись на ст. 619 ЦК України, ст. 8 Конституції України, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 державного майна України на його користь заборгованість по індексації заробітної плати в сумі 12009,01 грн. за рішенням Словянського міського суду у справі № 2/243/2566/2016 від 01.08.2016 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 державного майна України не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та заперечення проти позову (а. с. 18-20), в яких просить суд у позові ОСОБА_1 про стягнення індексації заборгованості по заробітній платі відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що жодним законом не передбачена субсидіарна відповідальність ОСОБА_2 за неможливість виконання підприємством грошового зобовязання, також між сторонами у справі не існувало будь-яких зобовязань, вони не знаходились у трудових відносинах, ОСОБА_2 не є правонаступником товариства.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд на підставі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 22.09.1986 року по 03.04.2000 рік перебував у трудових відносинах з ВАТ «Содовий завод», та 01.08.2016 року Словянським міськрайонним судом Донецької області по цивільній справі № 2/243/2566/2016 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1, вирішено стягнути з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача ОСОБА_1 індексацію заробітної плати в розмірі 12009,01 грн. (а. с. 3-6)

В даному випадку суд не погоджується з доводами позивача стосовно того, що відповідач має нести додаткову (субсидіарну) відповідальність за дії ВАТ «Содовий завод», виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 619 ЦК України, договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у звязку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у звязку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обовязків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у звязку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у звязку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 152 ЦК України, акціонерне товариство господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать (крім випадків, установлених законом).

Абзацами першим та другим ч. 2 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство не відповідає за зобовязаннями акціонерів. До товариства та його органів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення акціонерами протиправних дій, крім випадків, визначених законом. Акціонери не відповідають за зобовязаннями товариства і несуть ризик збитків, повязаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами.

Окрім того, ВАТ «Содовий завод» є юридичною особою, не є казенним підприємством, та за приписами ч. 1 ст. 176 ЦК України, держава, ОСОБА_4 Крим, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на вимоги ст. 619 ЦК України, оскільки до спірних правовідносин має застосовуватись трудове законодавство, зокрема, Кодекс законів про працю України, а додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобовязання.

В даному випадку між позивачем та відповідачем не існувало жодних зобовязань, вони не знаходились у трудових відносинах, а тому у відповідача не виникає обовязок перед позивачем щодо виплати сум, належних від підприємства ВАТ «Содовий завод».

З огляду на вищенаведене, керуючись принципами розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державного майна України про стягнення індексації заборгованості по заробітній платі задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 державного майна України про стягнення індексації заборгованості по заробітній платі, відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя

Словянського міськрайонного суду ОСОБА_5