Cправа № 127/8910/13-ц
Провадження № 6/127/208/16
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гриневича В.С.,

при секретарі: Малику О.В.

за участю:

представника заявника (відповідача): ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

представника відділу ДВС: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці заяву ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 20.01.2014р. у справі №127/8910/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації,, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2014 року у справі №127/8910/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Зазначена заява мотивована тим, що 07.06.2014р. набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» нормами якого встановлено тимчасову заборону у визначених законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку». На думку заявника, оскільки у нього, як власника будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, як позичальника та іпотекодавця у цій справі, зареєстрованого та проживаючого у цьому будинку, іншого нерухомого житлового майна немає, відповідний будинок відповідає вимогам статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а отже звернення стягнення на нього у період дії мораторію суперечитиме вимогам вказаного закону.

Таким чином, з посиланням на норму статті 373 ЦПК України, заявник просив відстрочити виконання рішення суду до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2015 року заяву ОСОБА_4 про відстрочку виконання судового рішення задоволено та відстрочено виконання вищевказаного рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2014 року у справі № 127/8910/13-ц, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_3 на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». (т. 2, а.с. 246-247)

Проте, ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 27 січня 2016 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2015 року у даній справі скасовано, а питання щодо відстрочки виконання рішення у цій справі передано на новий розгляд в суд першої інстанції. (т. 3, а.с. 34)

Зокрема, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що задовольняючи заяву про відстрочку виконання рішення суду, суд першої інстанції не зясував та належним чином не обґрунтував, чому на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також чому наявність вказаного Закону відноситься до обставин, що утруднюють виконання рішення в контексті положень статті 373 ЦПК України, якими є хвороба боржника або членів його сімї, стихійне лихо, тощо. Крім того, суд першої інстанції не зясував питання про те чи відкрито виконавче провадження щодо виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2014 року та державний виконавець до участі у справі не притягувався.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2016р. заяву ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2014 року у справі 127/8910/13-ц прийнято до провадження судді Гриневича В.С. та призначено до судового розгляду. (т. 3, а.с. 38)

При цьому, з урахуванням вимог апеляційного суду Вінницької області, ухвалою від 04.02.2016р. в судове засідання викликався представник Вишенського відділу ДВС Вінницького МУЮ та витребовувалось у Вишенського відділу ДВС матеріали виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі 127/8910/13-ц.

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви про відстрочку виконання рішення суду підтримала, просила її задовольнити надавши додаткові обґрунтування до заяви. Зокрема, представник заявника зазначила, що в даному випадку наявні усі необхідні умови для застосування мораторію, правовідносини щодо виконання рішення суду ще не виникли, а тому відсутні підстави для застосування положень законодавства про незворотність дії закону в часі. Крім того, представник заявника зазначила, що позивачем вживаються дії на виконання рішення суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому його виконання в даному випадку залежить виключно від волі позивача, оскільки при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договору купівлі-продажу наявність такого субєкта як державного виконавця не передбачена, а виконання рішення суду здійснюється без відкриття виконавчого провадження.

Представник позивача (ПАТ КБ «Приватбанк») ОСОБА_2 у письмових запереченнях та в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду мотивуючи їх відсутністю підстав для задоволення такої заяви передбачених статтею 373 ЦПК України, а також численною судовою практикою судів з цього приводу. При цьому, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що оскільки в матеріалах цивільної справи наявна його заява про видачу виконавчих листів на виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2014 року, а також наявна відмітка про їх отримання, ймовірно що такі виконавчі листи ним отримувалися, однак для примусового виконання до відділу ДВС такі виконавчі листи не предявлялися.

Представник Центрального відділу ДВС Вінницького МУЮ ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що виконавчий лист у справі 127/8910/13-ц щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_3, на виконання до відділу державної виконавчої служби не надходив та виконавчі дії з приводу виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2014 року у даній справі не здійснювалися.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали заяви та матеріали цивільної справи №127/8910/13-ц суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2014 року звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 14 червня 2007 року, а саме: квартиру АДРЕСА_4, загальною площею 63,6 кв. м., яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 17 жовтня 2003 року, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації 09 липня 2004 року за № 1508/26620, шляхом реалізації предмета іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на дану квартиру у відповідних установах, підприємствах та організаціях з можливістю здійснення всіх необхідних дій для продажу предмету іпотеки з початковою ціною реалізації предмета іпотеки, визначеною незалежним експертом-оцінювачем на стадії виконання рішення суду, але не менше 318 150 грн., за рахунок чого задовольнити вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» за кредитним договором №VІV7GА02531431, укладеним між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» 14 червня 2007 року, в розмірі 91 958 дол. 27 центів США, що еквівалентно 735 022 грн. 45 коп.

Цим же рішенням суду, відмовлено в задоволенні позову в частині виселення ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 з квартири АДРЕСА_5, без надання іншого приміщення (т. 2 а.с. 73-75).

Відповідно до статті 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення, а відтак рішенням апеляційного суду Вінницької області у справі №127/8910/13-ц набуло законної сили 20 січня 2014 року та з урахуванням положень статті 14 ЦПК України підлягало виконанню на всій території України.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, на даний час рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2014 року не виконано, при цьому примусове його виконання органами державної виконавчої служби не здійснювалося, оскільки виконавчий лист у справі 127/8910/13-ц, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_3, для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби не предявлявся.

В той же час, 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

За змістом статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Підставою для прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» стала втрата значних коштів громадянами України внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України, знецінення національної валюти. У пояснювальній записці до проекту зазначеного закону вказувалося, що через знецінення національної валюти десятки тисяч людей не мають можливості обслуговувати кредитні зобов'язання за споживчими кредитами в іноземній валюті. Банки та інші фінансові установи звертають стягнення і примусово вилучають у таких боржників рухоме і нерухоме майно, викликає гостре незадоволення у людей і напруження у суспільстві.

Отже, зазначений закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами банками України, шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян виникнення скрутної фінансової ситуації.

Таким чином, з наведених вище правових норм слідує висновок, що рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені як до, так і після прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону.

Аналогічні правові позиції висловлені Верховним судом України у постановах від 20 січня 2016 року при розгляді справи №6-482цс15 та від 11 листопада 2015 року при розгляді справи №6-9цс15, які в силу частини 2 статті 360-7 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18 грудня 2015 року, сформованої судом, у власності заявника ОСОБА_4 іншого нерухоме житлового майна, крім квартири АДРЕСА_3, не має, загальна площа даної квартири становить 63,3 кв.м. З вказаної довідки також вбачається, що зазначена квартира з 14 червня 2007 року перебуває під обтяженням іпотека, власник заставної ПАТ КБ «Приватбанк». (т. 2, а.с. 232)

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного слідує висновок, що незважаючи на те, що рішення апеляційного суду Вінницької області у справі №127/8910/13-ц прийняте до набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», останнє, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Разом з тим, визначаючись щодо обґрунтованості заяви про відстрочку виконання рішення суду суд виходить з того, що виконання рішення суду є завершальною стадією цивільного процесу і здійснюється у певній процесуальній формі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Тобто, при набранні рішенням суду законної сили останнє є обовязковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобовязана вжити всіх передбачених законом заходів щодо примусового його виконання.

В той же час, відповідно до статті 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Аналогічне положення міститься у частині 1 статті 36 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу порядку виконання.

Таким чином, системне тлумачення положень статті 373 ЦПК України, статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави дійти висновку, що при здійсненні примусового виконання рішення органами державної виконавчої служби, у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Як зазначено вище та встановлено судом, примусове виконання рішення апеляційного суду Вінницької області у справі №127/8910/13-ц, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_3, органами державної виконавчої служби не здійснювалося та на даний час не здійснюється, а відтак відсутні обставини що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим в контексті статті 373 ЦПК України, що в свою чергу виключає можливість відстрочки виконання рішення суду в порядку передбаченому статтею 373 ЦПК України.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Отже, з набранням чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», кожен зобовязаний неухильно його додержуватися. При цьому, прийняття судового рішення з метою забезпечення виконання закону чинним законодавством не вимагається.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, заява про відстрочку виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 14, 373, 210, 360-7 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 20.01.2014р. у справі №127/8910/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: