Справа №488/401/15-ц 10.05.2016 10.05.2016 10.05.2016
Справа № 488/401/15-ц Головуючий в першій інстанції Безпрозванний В.В.
Провадження № 22ц/784/1018/16 Доповідач в апеляційній інстанції Довжук Т.С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Колосовського С.Ю., Шолох З.Л.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю позивачки ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

представника Ленінського відділу ДВС Собчук А.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2016 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_4,

треті особи: Ленінський відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції

(далі - Ленінський відділ ДВС) та

Корабельний відділ Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Корабельний відділ ДВС)

про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

29 січня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_4 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 3 850 грн. 47 коп.

Позивачка зазначала, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь неї на утримання доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ? частину від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 18 лютого 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду, нею було отримано виконавчий лист №488/972/2014-ц, який вона пред'явила у Корабельний відділ ДВС на примусове виконання. Внаслідок неналежного виконання відповідачем рішення суду, утворилася заборгованість по сплаті аліментів, яку останній під час розгляду справи погасив. Проте, вважає, що має право на стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 18 лютого 2014 року по 07 серпня 2015 року в розмірі 3 850 грн. 47 коп.

Посилаючись на викладене та положення ст. 196 СК України позивачка просила позов задовольнити.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено з підстав відсутності вини відповідача у створенні заборгованості по аліментам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та судом надано невірну оцінку обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки, відповідача, його представника та представника Ленінського відділу ДВС, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, в межах її доводів, підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 пені за несплату аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача у виникненні заборгованості по аліментам відсутня.

З таким висновком суду колегія суддів погодитися не може.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва видано виконавчий лист №488/972/2014-ц, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 ? частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 18 лютого 2014 року і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 9).

Постановою державного виконавця Корабельного відділу ДВС від 15 травня 2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа (а.с.36).

Постановою державного виконавця Корабельного відділу ДВС від 21 серпня 2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №488/972/2014-ц закінчено, у зв'язку з тим, що боржник працює у ФОП ОСОБА_8, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є підвідомчістю Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (а.с. 34).

Згідно трудового договору № 6 укладеного 30 липня 2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_4 останній працює продавцем непродовольчих товарів із заробітною платою 1300 грн. два рази на місяць (а.с. 27).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам складеного державним виконавцем Ленінського відділу ДВС заборгованість по сплаті аліментів станом на 07 серпня 2015 року відсутня, але заборгованість існувала за період з лютого 2014 року по червень 2014 року та за березень 2015 року і травень 2015 року (а.с. 69).

Відповідач не оспорює факт того, що про наявність рішення про стягнення з нього аліментів йому було відомо на час ухвалення цього рішення, а саме 21 березня 2014 року. Проте, з копією виконавчого листа до бухгалтерії за місцем роботи він звернувся лише в травні місяці. При цьому, він мав право звернутися до бухгалтерії за місцем роботи з заявою про утримання з його заробітної плати аліментів на доньку, або особисто надсилати кошти на користь позивачки на утримання дитини до надходження виконавчого листа, але цим правом відповідач не скористався, що вказує на його бездіяльність.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів.

Згідно платіжного доручення № 182, аліменти за лютий 2014 року були надіслані лише 01 липня 2014 року, а за березень 2014 року - 06 серпня 2014 року (а.с. 75). Крім того, за квітень, травень, червень 2014 року та травень 2015 року аліменти взагалі не були направлені на користь позивачки, а посилання суду на те, що за квітень та липень 2014 року аліменти в розмірі 560 грн. 43 коп. з вини ПАТ КБ «ПриватБанк» були зараховані на інший банківський рахунок не заслуговують на увагу, так як зазначена сума не відповідає розміру аліментів за два місяця.

Крім того, відповідач, маючи фіксовану заробітну плату, взмозі контролювати факт і розмір утриманих з його заробітної плати аліментів.

Зазначений державним виконавцем розмір заборгованості 322 грн. 19 коп. за березень 2015 року, колегія суддів вважає помилковим, так як вказана сума аліментів була своєчасно перерахована на рахунок позивачки, про що свідчить платіжне доручення № 125 від 01 квітня 2015 року (а.с. 81).

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 01 червня 2015 року по справі за № 6-94цс15, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Виходячи з викладеної правової позиції, та розміру заборгованості за кожен місяць, яка визначається як різниця між нарахованою сумою аліментів та сплаченою відповідачем, пеня становить:

з 18.02.2014 р. по 28.02.2014 р. - 137,50 коп. х 1% х 11 днів = 15,12 грн.;

за березень 2014 р. - 309,6 грн. х 1% х 31 днів = 95 грн. 98 коп.;

за квітень 2014 р. - 309,6 грн. х 1% х 30 днів = 92 грн. 88 коп.;

за травень 2014 р. - 309,6 грн. х 1% х 31 день = 95 грн. 98 коп.;

за червень 2014 р. - 309,6 грн. х 1% х 30 днів = 92 грн. 88 коп.;

за травень 2015 р. - 325, 75 грн. х 1% х 31 день = 100 грн. 98 коп.;

Таким чином, загальний розмір пені за порушення зобов'язань по сплаті відповідачем аліментів за період з 18 лютого 2014 року по червень 2014 року та за травень 2015 року становить 493 грн. 82 коп., а тому позов підлягає задоволенню частково.

Зазначений в уточненій позовній заяві період заборгованості з 18 лютого 2015 року, замість 2014 року, та в апеляційній скарзі, є опискою, що підтвердила в судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду справи був період заборгованості починаючи з 18 лютого 2014 року. Проти вказаного відповідач не заперечував.

Між тим, вимога позивачки про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 1800 грн. є безпідставною.

Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка надала клопотання від 22 лютого 2016 року, адресоване на ім'я Корабельного районного суду м. Миколаєва, про приєднання до матеріалів справи документів, в тому числі і квитанції про сплату адвокатських послуг в розмірі 1800 грн.

Проте, зазначені в цьому клопотанні документи, в тому числі і квитанція про витрати на правову допомогу, в матеріалах справи відсутні. Не заявлялось позивачкою таке клопотання та інші клопотання і в апеляційній інстанції.

Таким чином, позивачкою не доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 3 ст. 88 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь 3850 грн. 47 коп. пені, але її позов задовольняється частково в розмірі 493 грн. 82 коп., що складає 12,8% від заявленої суми позову (493,82 х 100% : 3850,47 = 12,8%).

Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 65 грн. 48 коп. судового збору (243,60 х 12,8% : 100% = 31,18 грн.; 267,96 х 12,8% : 100% = 34,30 грн.; 31,18 + 34,30 = 65 грн. 48 коп.).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду, яке перевірялось в межах доводів апеляційної скарги, в силу пункту 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 493 грн. 82 коп.(чотириста дев'яносто три грн. 82 коп.) пені за несплату аліментів.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 65 грн. 48 коп. судового збору.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді: С.Ю. Колосовський

З.Л. Шолох