Справа № 462/439/13 Головуючий у 1 інстанції: Дем"яновський Ю.Г.
Провадження № 22-ц/783/4579/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Львівської міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2013 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 114 кв.м.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що згідно ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 30.04.2015р. у справі № 1316/4185/12 визнано за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2. Вказана квартира знаходиться над квартирою позивачів. Внаслідок проведення реконструкції квартири позивачів ними було замуроване вікно у кухні квартири ОСОБА_2, що мало наслідком припинення ПАТ «Львівгаз» подачі газу до її квартири, так як у кухні немає іншої природної вентиляції. Посилаючись на те, що газопостачання до її квартири не може бути відновлене без віконного отвору, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Згідно із ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Районним судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 15.09.1998 року квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9. Загальна площа квартири становила 51,60 кв.м (а.с.3).

Згідно даних технічного паспорта, складеного 20.03.1998 року, квартира АДРЕСА_1 та складається з 3-х кімнат, житловою площею 34,0 кв.м, кухні площею 3,9 кв.м, вбиральні, коридорів (а.с.4).

Згідно з договором купівлі-продажу від 20.08.2011 року ОСОБА_2., ОСОБА_3., ОСОБА_4 продали ОСОБА_10., яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, приміщення площею 3,7 кв.м, 0,8 кв.м, 3,9 кв.м, загальною площею 8,4 кв.м, що становить 4/25 часток квартири АДРЕСА_1 (а.с.63). Станом на час укладення договору купівлі-продажу 3/5 частки зазначеної квартири належали продавцям на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 15.09.1998 року; 2/5 частки квартири належали ОСОБА_2 на підставі договору дарування частини квартири від 18.05.2011 року.

Відповідно до копії технічного паспорта станом на 29.09.2011 року зазначена квартира розташована на 1-2 поверсі двохповерхового будинку, складається з 4 кімнат житловою площею 70,3 кв.м, кухні площею 21,6 кв.м, ванної кімнати, вбиральні, коридору, квартира обладнана балконом. Загальна площа квартири 114,0 кв.м (а.с.5).

Як убачається з технічного паспорта, площа квартири збільшена за рахунок самовільно збудованих приміщень під літ. 4-1 (коридор), під літ 4-5 (кухня), під літ. 4-6 (вбиральня), під літ. 4-7 (ванна), під літ. 4-8 (житлова), під літ. 4-9 (балкон).

Постановою інспекції ДАБК у Львівській області у 2012 році на ОСОБА_2 було накладено адмінстягнення у виді штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що внаслідок здійсненої позивачами реконструкції квартири АДРЕСА_1 площа квартири збільшилася до 114,0 кв.м, така відповідає санітарно-гігієнічним вимогам ДБН В.2.2-15-2005, проведена зі згоди мешканців квартир у будинку, не порушує їхніх прав чи інтересів.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна з наступних мотивів.

Судом установлено, що будинок АДРЕСА_1 є двоповерховим, багатоквартирним. У квартирі АДРЕСА_2 проживала та була зареєстрована ОСОБА_11

Відповідно до положень ч.4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Як установлено судом, ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.89). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.08.2015 року квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.88).

У матеріалах справи наявна згода ОСОБА_11., мешканки квартири АДРЕСА_2, на проведення позивачами добудови до належної їм квартири (а.с.13). Заява датована 18.10.2012 року, тобто після її смерті, відтак не може бути прийнята судом до уваги.

З матеріалів справи також убачається, що квартира АДРЕСА_2 та складається з однієї кімнати, кухні, вбиральні, коридору спільного користування. В результаті здійсненої позивачами добудови замуровано віконний отвір квартири АДРЕСА_2, що стверджується актом ЛКП «Сяйво» від 16.02.2016 року (а.с.83). 29.08.2012 року працівниками служби експлуатації внутрішньо будинкового газового обладнання УЕГГ м.Львова за адресою: АДРЕСА_2 було припинено подачу газу за порушення вимог Правил безпеки систем газопостачання України, які виникли внаслідок проведеної добудови мешканцями квартири АДРЕСА_1. Актом № 19289ПАТ «Львівгаз» від 29.08.2012 року також установлено, що внаслідок проведеної добудови мешканцями квартири АДРЕСА_1, фасадний газопровід знаходиться у приміщенні добудови (а.с.84-85).

Враховуючи наведене, задовольняючи позов, районний суд прийшов до помилкового висновку про те, що добудова позивачами проведена зі згоди мешканців квартир у будинку та не порушує їхніх прав чи інтересів.

Крім цього, відповідно до ч.1,2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною першою ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Виходячи зі змісту частини першої, другої статті 331 ЦК, частини першої ст. 182 ЦК право власності на новостворене майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об»єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Проте відповідні документи щодо прийняття в експлуатацію добудови до квартири та державної реєстрації суду не надано. Судом установлено, що питання про прийняття в експлуатацію об»єкта не було предметом розгляду компетентного державного органу.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов, суд не звернув до уваги на вищенаведене, визнав за позивачами право власності на самовільно добудовані приміщення, які не прийнято в експлуатацію.

За таких обставин рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 лютого 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Львівської міської ради про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 114 кв.м. відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий

Судді