Справа №621/1347/14-ц
Пр. №4-с/621/5/16
УХВАЛА

Іменем України

05.04.2016 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

у складі головуючого судді Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Акулової А.М.,

представника скаржника - ОСОБА_1,

головного державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ - ОСОБА_2,

стягувача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_4 на дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_2 та скасування постанов про стягнення виконавчого провадження, арешт майна та оголошення заборони на його відчуження,

в с т а н о в и в:

09 березня 2016 року представник ОСОБА_4 ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Шевчука А.І., які полягають у винесенні постанов від 05 лютого 2016 року у виконавчому провадженні № 49953168 про стягнення виконавчого збору, постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, неналежному повідомленні про їх винесення, а також просить скасувати зазначені постанови.

На обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25 грудня 2015 року з неї стягнуто на користь ОСОБА_3 51834,70 грн. в рахунок вартості будівельних матеріалів, понесених на будівництво дачного будинку на земельній ділянці № 41 в СТ «Зміївське»; 265,48 грн., витрат по оплаті судового збору та 1517,00 грн., витрат за проведення товарознавчої експертизи.

05 січня 2016 року вказане рішення набрало законної сили. Після отримання копії рішення суду, 03 лютого 2016 року, вона зустрілася з ОСОБА_3 та виплатила йому грошові кошти за рішенням суду у повному обсязі. Після цього, 05 лютого 2016 року, нею був отриманий рекомендований лист з копією постанови головного державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, в якій встановлено строк для добровільного виконання рішення суду до 04 лютого 2016 року. З цього приводу ОСОБА_4 одразу звернулася до ОСОБА_3, який, в свою чергу, 17 лютого 2016 року, звернувся до головного державного виконавця з заявою про закриття виконавчого провадження у зв'язку зі сплатою грошових коштів у повному обсязі. Крім того, 03 березня 2016 року, після звернення за правовою допомогою до адвоката, ОСОБА_4 дізналася про те, що головним державним виконавцем винесено постанови про стягнення виконавчого збору, арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Вважає дії головного державного виконавця Шевчука А.І. неправомірними, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження нею отримана після фактичного розрахунку з ОСОБА_3 та до спливу строку, визначеного для самостійного виконання рішення суду, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору та арешту майна. Просила скаргу задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 скаргу підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у ній.

Cтягувач ОСОБА_3 проти задоволення скарги не заперечував. Пояснив, що дійсно, 03 лютого 2016 року ОСОБА_4 сплатила йому грошові кошти у повному обсязі за рішенням суду.

Головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зазначив, що діяв відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження», ОСОБА_4 не виконала рішення суду у визначений в постанові про відкриття провадження термін та не надала документального підтвердження виконання рішення суду. Посилався на положення п.1 ч.1 ст. 385 ЦПК України. ( а.с.245-246)

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 621/1347/14-ц, рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, 51834 грн. 70 коп. в рахунок вартості будівельних матеріалів, понесених на будівництво дачного будинку на земельній ділянці № 41 в СТ «Зміївське»; 265 грн. 48 коп., витрат по оплаті судового збору та 1517,00 грн. витрат за проведення товарознавчої експертизи. (а.с.196-198)

22 січня 2016 року представником позивача отримано виконавчий лист та копію рішення суду для предявлення до виконання.(а.с.204)

З наданих головним державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Шевчук А.І. матеріалів виконавчого провадження № 49953168 вбачається, що 26 січня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до відділу з заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 621/1347/14-ц, виданим Зміївським районним судом Харківської області. (а.с.220)

28 січня 2016 року головним державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Шевчуком А.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49953168, якою боржнику ОСОБА_4 встановлений термін для самостійного виконання рішення суду у строк до 04 лютого 2016 року. Крім того, попереджено про те, що, при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк та у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочато примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з проведенням виконавчий дій.(а.с.222)

Копія зазначеної постанови направлена на адресу ОСОБА_4 28 січня 2016 року за № 04-29/В-3/140 рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням, з якого вбачається, що ОСОБА_4 отримала копію вказаної постанови 05 лютого 2016 року.(а.с.224)

28 січня 2016 року за вихідним № 04-37/В-3/140 на адресу ОСОБА_4 було направлено виклик державного виконавця, в якому зазначено про те, що у разі невиконання рішення суду у добровільному порядку, буде накладено арешт на належне майно у межах суми, що підлягає стягненню, та усіх витрат, повязаних з примусовим виконанням.(а.с.223)

05 лютого 2016 року головним державним виконавцем Шевчук А.І. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 5361,71 грн., копія якої направлена на адресу ОСОБА_4 05.02.2016 року за № 04-29/В-3/260.(а.с.225)

Крім того, 05 лютого 2016 року головним державним виконавцем Шевчук А.І. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копія якої направлена на адресу ОСОБА_4 05.02.2016 року за вихідним № 04-29/В-3/685.(а.с.226)

На підставі чого, 05 лютого 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про обтяження № 13142318 (спеціальний розділ), а саме, арешт всього нерухомого майна, належного ОСОБА_4, в межах суми боргу у розмірі 53617,18 грн.(а.с.227)

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно ст. 35 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору після пересвідчення в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та здійснення ним дій, спрямованих на добровільне виконання рішення та закінчення добровільного строку виконання рішення, але до початку здійснення примусового заходу, зокрема звернення стягнення на кошти боржника.

Всупереч зазначеним вимогам, державний виконавець Шевчук А.І., не переконавшись у тому, чи своєчасно отримана боржником ОСОБА_4 копія постанови про відкриття виконавчого провадження, чи має остання фізичну можливість виконати самостійно рішення суду у строк, визначений державним виконавцем, одразу, на наступний день після закінчення строку для самостійного виконання рішення суду, виніс постанови про стягнення виконавчого збору та про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

За загальним правилом, що передбачене ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що рішення суду ОСОБА_4 виконала у повному обсязі 03 лютого 2016 року, про що свідчить розписка ОСОБА_3 про отримання коштів. Крім того, стягувач подав заяву до ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області 17.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження, яка до цього часу, всупереч ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження", державним виконавцем не розглянута, про що власне зазначив ОСОБА_2 у судовому засіданні. (а.с.228,232)

Тобто, підстав, визначених у ч. 1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", для винесення постанови стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у державного виконавця не було, оскільки, на час винесення даної постанови рішення суду було виконано.

Крім того, боржник ОСОБА_4 отримала копію вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження 05 лютого 2016 року, після спливу, встановленого виконавцем для добровільного виконання рішення суду 04 лютого 2016 року, а тому не мала реальної можливості скористатися правами, наданими їм Законом України «Про виконавче провадження».

В той же час державним виконавцем передчасно, без вирішення питання про відкладення виконавчих дій за власною ініціативою, прийняті рішення про стягнення виконавчого збору, накладення арешту та заборону відчуження майна.

Як вбачається з положення ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладення арешту зобовязаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна, чого не було здійснено державним виконавцем.

Таким чином, актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу, тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження та положенню ст. ст. 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження», якими чітко передбачено, що арешт накладається виключно з метою збереження майна для його вилучення та подальшої реалізації, а тому державний виконавець зобовязаний був встановити строк вилучення та подальшої його реалізації, який тісно пов'язаний з постановою про арешт майна та перебіг такого строку починається з моменту її винесення.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2016 року порушує права та інтереси ОСОБА_4 на вільне володіння, користування та розпорядження належним їй майном.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Суди, розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності, повинні вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин справи, роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права й обов'язки та сприяти у здійсненні цих прав.

Крім того, відповідно до постанови Верховного суду України від 06.07.2015 року та правової позиції у справі №6-785цс15 сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Виходячи зі встановлених в ході судового розгляду скарги обставин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення скарги ОСОБА_4, та необхідності відмови у задоволенні вимоги про визнання дії державного виконавця щодо неналежного повідомлення ОСОБА_4 про винесення процесуальних документів (постанови про стягнення виконавчого збору, постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2016 року) неправомірними.

Відповідне рішення ґрунтується на вимогах ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження", якою встановлені вимоги направлення на адресу сторін виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення лише постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону.

Вимоги в частині направлення на адресу ОСОБА_4 постанови про стягнення виконавчого збору, постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2016 року державним виконавцем виконані.

Вирішуючи скаргу ОСОБА_4, суд звернув увагу на правовий висновок Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6 - 2850цс15 про те, що у випадку оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України, прийнятого 18 березня 2004 року, розгляд таких скарг здійснюється за правилами цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 31, 33, 35, 47, 50, 51, ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 383 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_2 в частині винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 05 лютого 2016 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05 лютого 2016 року у виконавчому провадженні № 49953168.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_2 від 05 лютого 2016 року про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору у розмірі 5361,71 грн. у виконавчому провадженні № 49953168.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_2 від 05 лютого 2016 року про арешт майна, що належить ОСОБА_4, та оголошення заборони на його відчуження у межах суми звернення стягнення 53617,18 грн. у виконавчому провадженні № 49953168.

В іншій частині у задоволенні скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі в 5-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Головуючий: