У х в а л а

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Березанської сільської ради Володарського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Володарського районного суду Київської області від 1 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 1 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_3, та після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить земельна ділянка площею 4,507 га, яка розташована на території Березнянської сільської ради Володарського району Київської області. На даний час позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки державний акт на спадкову земельну ділянку було втрачено, відповідно, вказані підстави унеможливлюють оформлення спадщини у нотаріуса. Позивач просив суд визнати за ним право власності на спадкову земельну ділянку після смерті ОСОБА_3, який помер

ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 1 грудня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від

1 липня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, на земельну ділянку площею 4,507 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Березнянської сільської ради Володарського району Київської області, яка належала померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Володарського районного суду Київської області від 1 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 1 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер

ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2

(а.с. 9). Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить земельна ділянка площею 4,507 га із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Березнянської сільської ради Володарського району Київської області, яка належала померлому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 (а.с. 11).

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином померлого ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 8).

Відповідно до довідок, виданих в.о. держаного нотаріуса Васалатьєвою О.А., приватним нотаріусом Клочко О.П. та приватним нотаріусом Бабак В.С., спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 не заводилась.

Оформити спадщину позивач не зміг у зв'язку з тим, що державний акт на спадкову земельну ділянку було втрачено (а.с. 15).

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Також ч. 1 ст. 1222 ЦК України визначає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Крім того, частиною 1 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що визнання представником відповідача пред'явленого ОСОБА_1 позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вимоги позивача базуються на законі, є обґрунтованими, а відтак - підлягають задоволенню.

Такі висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 1 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 1 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко