Справа № 487/1476/16-ц
Провадження № 2/487/1211/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2016 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарях - Оцабера М.С.,. розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання права користування та зобовязання видати ордер на жиле приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який підтримали в судовому засіданні представники позивача та вимоги мотивували тим, що згідно з протоколом громадської комісії з житлових питань при виконкомі Миколаївської міської ради від 12.11.2014 року № 18, 05.12.2014 року мені було видано ордер на ліжко-місце в кімнаті № 48 в гуртожитку по вул. Бутоми, 15 в м. Миколаїв. До теперішнього часу проживає у зазначеній кімнаті. Позивач зазначив, що мешкаю в зазначеному гуртожитку на законних підставах, що підтверджується офіційною реєстрацією мого місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, кім. 48. Фактично позивач не має можливості для реалізації права на приватизацію вказаної кімнати в гуртожитку, оскільки відповідно до наданого йому ордеру надано ліжко-місце у зазначеній кімнаті № 48. Позивач просить суд Визнати за ОСОБА_1 право користування кімнатою №48 у гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Бутоми 15. Зобов'язати виконавчий комітет Миколаївської міської ради видати ОСОБА_1 ордер на право зайняття кімнати №48 у гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Бутоми 15.

Представник відповідача - Виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, представника Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Судом встановлено, що на підставі ордеру на житлову площу в гуртожитку від 05.12.2014 р. № 58, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 був вселений на ліжко-місце в гуртожитку за адресою: м. Миколаїв, вул. Бутоми, 15, а саме в кімнату № 48, в якій проживає один та утримує кімнату у належному стані.

ОСОБА_1, з метою закріплення площі кімнати звертався до виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

16.03.2015 року позивач звертався із заявою до першого заступника міського голови, просив допомогти в реалізації свого права стосовно надання ордера на всю кімнату № 48 у гуртожитку по вул. Бутоми, 15 в м. Миколаїв. Однак у відповіді зазначалося, що вирішити позитивно моє питання немає можливості.

Крім того, 01.12.2015 року позивач звертався із заявою до Центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради з приводу постановки мене на квартирний облік, однак було відмовлено з тієї підстави, що позивач начебто не проживає постійно у кімнаті № 48 зазначеного гуртожитку.

22.12.2015 року позивач звертався з аналогічною заявою до міського голови ОСОБА_2 про надання ордера на кімнату № 48 у гуртожитку по вул. Бутоми, 15 в м. Миколаїв. У відповіді на вказане звернення від 19.01.2016 року зазначалося, що 13.01.2015 року на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконкомі Миколаївської міської ради було розглянуто зазначене питання. Згідно витягу з протоколу засідання громадської комісії від 13.01.2016 року № 1 рішенням комісії позивачу відмовлено у видачі ордера на кімнату № 48 по вул. Бутоми, 15, у звязку з тим, що він там постійно не проживає.

Згідно довідки від 23 лютого 2016 року ОСОБА_1 працює за трудовим договором. Специфіка діяльності підприємства передбачає постійне находження працівників у відрядженнях на промислових і будівельних обєктах Миколаївської області.

Під час розгляду справи проживання позивач в кімнаті № 48 розташованої в гуртожитку по м. Миколаїв, вул. Бутоми, 15 підтвердили свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є комендантом вказаного гуртожитку, та особисто не знає позивача, також пояснила, що не може стверджувати що позивач не мешкає за вказаною адресою.

У преамбулі Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», прийнятого у 2008 році зазначено, що «цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей.»

Статтею 8 зазначеного Закону передбачено, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які на законних підставах зареєстровані та тривалий час (не менш як п'ять років) проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених шляхом корпоратизації чи приватизації колишніх державних підприємств, крім тих організацій, які створено органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, у разі, коли такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання в таких гуртожитках до розв'язання їх житлової проблеми.

Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 ЖК України, ордери на жилі приміщення видають виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на території району, міста, району у місті.

Згідно ст. 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно п. 11 листа Верховного Суду України «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)»від 26.05.2001 р., у випадках, коли згідно із законодавством жиле приміщення надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профкому або за спільним рішенням громадської організації та її профспілкового органу з наступним повідомленням виконкому місцевої ради або місцевої державної адміністрації (статті 52, 53 ЖК), право на жиле приміщення виникає з часу його надання, тому в разі відмови у видачі ордера може бути заявлено позов про його видачу.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо визнання за ним права користування жилим приміщенням та видачу йому ордеру на зазначене приміщення є обґрунтованими й підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання права користування та зобов'язання видати ордер на жиле приміщення - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право користування кімнатою №48 у гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Бутоми 15.

Зобов'язати виконавчий комітет Миколаївської міської ради видати ОСОБА_1 ордер на право зайняття кімнати №48 у гуртожитку, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Бутоми 15.

Стягнути з Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя Д.Г. Нікітін