Номер провадження: 22-ц/785/1605/16
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

Громіка Р.Д.

суддів: Драгомерецького М.М. ,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та представника Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - Дараган В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - Коваленка Василя Олександровича, на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2015 року за скаргою боржника ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Дараган Вікторії Олександрівни,

в с т а н о в и л а:

22 травня 2015 року боржник ОСОБА_3звернувся до суду із вказаною скаргою, яку неодноразово уточнював та обґрунтував наступними обставинами, а саме, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов ПАТ «МАРФІН БАНК» задоволено. Суд стягнув солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №441/F від 23 травня 2008 року в розмірі 322573,49 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25 березня 2013 року еквівалентно 2578329,91 грн. та 151671,73 грн., судовий збір в сумі 1720 грн. 05 січня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №522/9208/13-ц. Після розгляду заяви ОСОБА_8 про роз'яснення рішення суду й набрання чинності ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2015 року, 23 квітня 2015 року за допомогою факсограми, яка була надіслана старшим державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Дараган В.О. за місцем його роботи, йому стало відомо, що в провадження ДВС перебуває виконавче провадження щодо нього. В порушення ст. ст. 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» факсограмою йому було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження від 27 березня 2015 року, а також здійснений виклик державним виконавцем від 21 квітня 2015 року. 27 квітня 2015 року він сплатив в повному обсязі заборгованість за кредитним договором в сумі 2578329,91 грн., 151671,73 грн. та судовий збір в сумі 1720 грн., що підтверджується відповідним фіскальним чеком. 30 квітня 2015 року він направив старшому державному виконавцю Дараган В.О. заяву про закриття виконавчого провадження та копію чека, що підтверджувало факт повного виконання виконавчого документу. 20 травня 2015 року знов за допомогою факсограми за місцем роботи його викликали до ДВС. 21 травня 2015 року старший державний виконавець Дараган В.О. надала йому лист від 14 травня 2015 року за №16700, у якому йому було відмовлено у закритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що вона утримала з суми сплаченого ним боргу суму виконавчого збору у розмірі 273172, 21 грн. Постанова про стягнення виконавчого збору від 22 квітня 2015 року йому також не була надіслана. 21 травня 2015 року він оскаржив дії старшого державного виконавця начальнику відділу ДВС. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року, зміненою постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року по справі №523/7515/15-а, визнана протиправною та скасована постанова старшого державного виконавця про стягнення виконавчого збору ВП 47012045 від 22 квітня 2015 року. 22 вересня 2015 року він повторно направив на адресу ДВС заяву щодо закриття виконавчого провадження за ч. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням судового рішення.

Посилаючись на ці обставини та на ст. ст. 383, 384 ЦПК України ст. ст. 6, 11, 27, 28, 31, 49, 82 Закону України «Про виконавче провадження», боржник ОСОБА_3 просить суд визнати дії старшогодержавного виконавця Дараган В.О. неправомірними та зобов'язати старшогодержавного виконавця Дараган В.О. закрити виконавчого провадження №47012045 у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду по справі 522/9208/13-ц (а.с. 1-3, 16-17).

Представник суб'єкта оскарження, старший державний виконавець Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Дараган В.О. в судове засідання не з'явилась.

Ухвалою суду першої інстанції скарга боржника ОСОБА_3 задоволена. Суд визнав дії старшого державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Дараган В.О. неправомірним та зобов'язав старшого державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Дараган В.О. закінчити виконавче провадження №47012045, у зв'язку з фактичним виконанням рішення суду по справі №522/9208/13-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №441/F від 23 травня 2008 року в розмірі 322573,49 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25 березня 2013 року еквівалентно 2578329,91 грн. та 151671,73 грн., судовий збір в сумі 1720 грн. (а.с. 43-46).

В апеляційній скарзі начальник Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - Коваленко В.О., просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми процесуального (а.с. 48-50).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - Коваленка В.О., пояснення на апеляцію представника боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, та представника Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - Дараган В.О., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 383, 384 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

У п. 1 постанови №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця и іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом. Іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішенням, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно до ч. 1 ст. 6 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» до ОСОБА_7, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов ПАТ «МАРФІН БАНК» задоволено. Суд стягнув солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №441/F від 23 травня 2008 року в розмірі 322573,49 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25 березня 2013 року еквівалентно 2578329,91 грн. та 151671,73 грн., судовий збір в сумі 1720 грн.

05 січня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №522/9208/13-ц. Після розгляду заяви ОСОБА_8 про роз'яснення рішення суду й набрання чинності ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 21 квітня 2015 року, 23 квітня 2015 року за допомогою факсограми, яка була надіслана старшим державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Дараган В.О. за місцем роботи боржника ОСОБА_3, йому стало відомо, що в провадження виконавця перебуває виконавче провадження щодо нього.

В порушення ст. ст. 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» факсограмою боржнику ДВС було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження від 27 березня 2015 року, а також здійснений виклик державним виконавцем від 21 квітня 2015 року. 27 квітня 2015 року він сплатив в повному обсязі заборгованість за кредитним договором в сумі 2578329,91 грн., 151671,73 грн. та судовий збір в сумі 1720 грн., що підтверджується відповідним фіскальним чеком.

30 квітня 2015 року боржник ОСОБА_3 направив старшому державному виконавцю Дараган В.О. заяву про закриття виконавчого провадження та копію чека, що підтверджувало факт повного виконання виконавчого документу.

20 травня 2015 року за допомогою факсограми за місцем роботи боржника викликали до ДВС. 21 травня 2015 року старший державний виконавець Дараган В.О. надала йому лист від 14 травня 2015 року за №16700, у якому йому було відмовлено у закритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що вона утримала з суми сплаченого ним боргу суму виконавчого збору у розмірі 273172, 21 грн. Постанова про стягнення виконавчого збору від 22 квітня 2015 року йому також не була надіслана. 21 травня 2015 року боржник оскаржив дії старшого державного виконавця начальнику відділу ДВС.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року, зміненого постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2015 року по справі №523/7515/15-а, визнана протиправною та скасована постанова старшого державного виконавця про стягнення виконавчого збору ВП 47012045 від 22 квітня 2015 року. 22 вересня 2015 року ОСОБА_9 повторно направив на адресу ДВС заяву щодо закриття виконавчого провадження за ч. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з фактичним виконанням судового рішення.

Задовольняючи скаргу боржника ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження №47012045 від 22 квітня 2015 року й в порушення ст. ст. 25, 31 Закону України «Про виконавче провадження» не мав змоги добровільно виконати виконавчий документ та не міг скористатися своїми права, передбаченими ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, 27 квітня 2015 року ОСОБА_3 в рахунок виконання виконавчого листа на р/р Відділу ДВС було перераховано 2731722,14 грн. в добровільному порядку, а не у примусовому, що є фактичним виконанням судового рішення в повному обсязі і є підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Згідно із частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

В порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України судом першої інстанції не витребувана належно засвідчена копія виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №522/9208/13-ц, виданого 05 січня 2015 року Приморським районним судом м. Одеси та не досліджена в судовому засіданні.

Частинами 1 та 2 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

У п. 4 вказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначено, що відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

На підставі статті 8 Закону про виконавче провадження сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Суди мають ураховувати, що до учасників виконавчого провадження, які мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать також представники сторін за законом чи договором, які діють від їх імені.

Як вбачається з матеріалів справи стягувачем у справі є ПАТ «МАРФІН БАНК», але Банк не був залучений до у часті у справі, що суттєво порушує його права.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що дії старшого державного виконавця Дараган В.О. не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Тому ухвала суду першої інстанції у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 2 п. 4, 312 ч. 1 п.3, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу начальника Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції - Коваленка Василя Олександровича, задовольнити частково, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2015 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції подальшому оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький