УхвалА

іменем україни

6 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Грессток», приватного підприємства «Фінвесткор», товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» про визнання договорів недійсними, стягнення суми за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану його представником - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що маючи на меті укладення договору безвідсоткової позики, 2 вересня 2014 року між ним та приватним підприємством «Грессток» (далі - ПП «Грессток») укладено договір, за умовами якого підприємство зобов'язалося за плату у розмірі 2 500 грн надати йому інформаційні, консультаційні та роз'яснювальні послуги з пошуку інформації.

Крім того, 2 вересня 2014 року між ним та приватним підприємством «Фінвесткор» (далі - ПП «Фінвесткор»), яке представляло та сама особа, що і вищевказане підприємство, укладено договір із додатками щодо умов участі у програмі «City Credit» та отриманні безвідсоткової позики. Представник підприємств запевнював, що сплачена сума є вступним внеском до названої програми та обов'язковим платежем до фонду.

Вказував, що через деякий час представник зазначених вище підприємств повідомив, що для швидкого одержання кредиту йому необхідно укласти договір добровільного страхування від нещасних випадків і сплатити страховий платіж у розмірі 1 200 грн.

8 вересня 2014 року даний договір страхування було укладено, а кошти перераховані на користь товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» (далі - ТДВ «Страхова компанія «Традо»). Проте, позику він так і не отримав. Вважає всі вищевказані договори такими, що суперечать вимогам чинного законодавства та підлягають визнанню недійсними, а сплачені ним кошти стягненню, оскільки вони були укладені під впливом обману та нечесної підприємницької практики.

Договір страхування не був укладений ним добровільно, до підписання даного договору його схиляв представник відповідачів, який вказував на обов'язковість укладення зазначеного договору як умови одержання позики. Підтвердженням відсутності у нього свідомого бажання його укладати є відсутність на території Закарпатської області підрозділів названого страховика, відсутність Інтернет-сайту та мінімальної інформації про його діяльність. Крім того, вказаний страховик не має права здійснювати страхування життя, оскільки не має відповідної ліцензії, проте саме такий договір було укладено між сторонами.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», ЦК України, Закон України «Про страхування», просив визнати недійсними укладені між ним та ПП «Грессток», ПП «Фінвесткор» договори від 2 вересня 2014 року; визнати недійсним укладений між ним та ТДВ «Страхова компанія «Традо» договір добровільного страхування від 8 вересня 2014 року; стягнути на його користь з ПП «Грессток» суму сплачених коштів у розмірі 2 500 грн та з ТДВ «Страхова компанія «Традо» суму сплачених коштів у розмірі 1 200 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 2 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_4 та ПП «Грессток» договір від 2 вересня 2014 року, з моменту його укладення.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_4 та ПП «Фінвесткор» договір від 2 вересня 2014 року, з моменту його укладення.

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_4 та ТДВ «Страхова компанія «Традо» договір добровільного страхування від 8 вересня 2014 року, з моменту його укладення.

Стягнуто з ПП «Грессток» на користь ОСОБА_4 суму сплачених коштів у розмірі 2 500 грн.

Стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Традо» на користь ОСОБА_4 суму сплачених коштів у розмірі 1 200 грн.

Стягнуто з ПП «Грессток», ПП «Фінвесткор», ТДВ «Страхова компанія «Традо» у солідарному порядку на користь ОСОБА_4 витрати на оплату правової допомоги адвоката у розмірі 6 тис. грн.

Стягнуто з ПП «Грессток» на користь держави суму судового збору у розмірі 487 грн 20 коп.

Стягнуто з ПП «Фінвесткор» на користь держави суму судового збору у розмірі 243 грн 60 коп.

Стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Традо» на користь держави суму судового збору у розмірі 487 грн 20 коп.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2016 року рішення суду першої інстанції у частині визнання недійсним укладений між ОСОБА_4 та ТДВ «Страхова компанія «Традо» договір добровільного страхування, стягнення з ТДВ «Страхова компанія «Традо» суми сплачених коштів, витрат на оплату правової допомоги адвоката та суми судового збору скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 у цій частині відмовлено.

Інші учасники рішення суду в апеляційному порядку не оскаржували.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В іншій частині судове рішення не оскаржується, тому в касаційному порядку в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядається.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення міськрайонного суду та відмовляючи у задоволенні позову у частині визнання недійсним укладеного між ОСОБА_4 та ТДВ «Страхова компанія «Традо» договору добровільного страхування; стягнення з ТДВ «Страхова компанія «Традо» суми сплачених коштів, витрат на оплату правової допомоги адвоката та суми судового збору, апеляційний суд на підставіналежним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що оспорюваний договір страхування було укладено через деякий час після укладення позивачем договорів з ПП «Грессток», ПП «Фінвесткор» та він не містить положень, умов, які б вказували на його пов'язаність із вказаними правочинами, чи є його забезпеченням, чи укладено на виконання його умов.

Крім того, вигодонабувачем за цим договором є сам позивач, а не підприємства. Даний договір страхування є самостійним правочином, має самостійні предмет, умови з яких у сторін виникають відповідні цивільні права та обов'язки.

Посилання позивача на відсутність у даного страховика права на здійснення страхування життя є безпідставними, оскільки між сторонами укладався договір з добровільного страхування від нещасних випадків, який укладено на підставі чинної ліцензії у вказаного страховика на цей вид страхування, а правовідносини зі страхування життя взагалі між сторонами не виникали.

Апеляційний суд вірно виходив з того, що доводи позивача щодо обставин, які негативно вплинули на його волевиявлення, відсутність філії страховика на території Закарпатської області, відсутності достатньої інформації у мережі Інтернет не можна визнати істотними та бути підставою для недійсності договору.

Позивач не довів своїх вимог про введення його в оману (ст. 230 ЦК України) та нечесну підприємницьку діяльність страховика, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В. Закропивний

С.П.Штелик