АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2501/15-ц Номер провадження 22-ц/786/679/16Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. Карнаух П. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Карнауха П.М.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

секретар: Ткаченко Т.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 січня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду Полтавської області Карнауха П.М.,-

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Зазначила, що з 30 вересня 1995 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу сторони мають спільну дитину-інваліда. Вказувала, що на даний час шлюбні стосунки з відповідачем припинені, однак, між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання сина. Уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову. Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову. Зобов'язати ОСОБА_2 брати участь у додаткових витратах на утримання сина, для проведення двох курсів медикаментозного лікування, загальною вартістю 4 800 грн. Вирішити питання судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 15 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень, щомісячно, починаючи з 23 червня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень, щомісячно, починаючи з 23 червня 2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

З зазначеним рішення суду першої інстанції не погодився відповідач, оскарживши його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить змінити оскаржуване рішення в частині розміру присуджених аліментів, стягнувши з нього аліменти на ОСОБА_4 у розмірі 800 грн., на ОСОБА_3 300 грн., щомісячно, починаючи з 23 червня 2015 року. Зазначає, що судом, при визначенні розміру аліментів, не було враховано його матеріальне становище.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги з підстав, визначених п.п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 30 вересня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 30 вересня 1995 року серія НОМЕР_1 /а.с. 9/.

Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом дитинства з 2005 року, що підтверджується довідкою від 02 березня 2007 року Полтавського обласного психоневрологічного диспансеру /а.с. 8, 16/.

Встановлено, що ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 /а.с. 10/.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради від 11 червня 2015 року № 04-749, ОСОБА_5 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Ленінської районної у м. Полтави ради та одержує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда ОСОБА_4 Пенсія складає 949 грн., надбавка на догляд становить 358, 30 грн. /а.с. 11/.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За правилами статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначається з урахуванням таких обставин, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень, даних у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення.

Так, ухвалюючи рішення місцевий суд виходив з того, що загальний дохід ОСОБА_2 з 21 квітня 2015 року по 06 серпня 2015 року становив 27 179, 09 грн., а тому, враховуючий значний середньомісячний дохід відповідача, прийшов до висновку про обґрунтованість суми аліментів, заявленої позивачем.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки, як вбачається з довідки Диканського районного центру зайнятості від 11 грудня 2015 року середній дохід ОСОБА_2 за період з 21 квітня до 31 липня 2015 року становив 2 940 грн. /а.с. 124-125/. В серпні 2015 року відповідачу була виплачена одноразова виплата у розмірі 18 077, 89 грн. на розвиток підприємницької діяльності, після затвердження його комерційного плану, а отже зазначений платіж не є регулярним доходом і не має враховуватись судом для визначення середньомісячного заробітку платника аліментів. Підстав вважати, що такий платіж був не одноразовим немає, оскільки з 06 серпня 2015 року відповідач незареєстрований у Диканському РЦЗ, як безробітній. Позивачем не надано суду жодного належного і допустимого доказу про існування у ОСОБА_2 інших доходів, які б обґрунтовували об'єктивність присудження відповідачу аліментів такого розміру.

До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» 2015 році установлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 вересня - 1455 гривень.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1637 гривень.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Разом з тим відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Зважаючи, що колегією суддів встановлено, що в період з 21 квітня до 31 липня 2015 року середній дохід ОСОБА_2 становив 2 940 грн., то призначений оскаржуваним рішенням розмір аліментів, який у загальному розмірі становить 2 000 гривень, тобто більше ніж 50 відсотків доходу відповідача, не відповідає вимогам ст. 182 СК України, оскільки при його присудженні судом не було враховано матеріальний стан платника аліментів, а тому колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції у частині визначення розміру аліментів на неповнолітнього сина та позивачки.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Виходячи з наведеного, вбачаючи ту обставину, що неповнолітній син відповідача ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом, а тому потребує особливої турботи батьків, врахувавши матеріальний стан ОСОБА_2, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів на неповнолітнього сина, зменшивши суму стягуваних аліментів до 1 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Сімейного кодексу України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Як встановлено судом і не оспорююється сторонами, неповнолітня дитина сторін проживає разом з матір'ю ОСОБА_3, яка опікується сином, оскільки він потребує особливого догляду, у зв'язку з чим позивачка не має можливості працювати і отримувати самостійних дохід, а тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необхідність стягнення з відповідача аліментів на її утримання. Однак, судова колегія, врахувавши матеріальний стан відповідача, приходить до висновку про необхідність зменшення стягуваних на користь ОСОБА_3 аліментів до 300 грн.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених положень закону, а також встановлених обставин справи, приходить висновку, що розмір аліментів, встановлених судом першої інстанції, які у сукупності становлять 2 000 грн., є завищеним, а тому, розмір аліментів стягуваних з відповідача на користь ОСОБА_4 слід встановити на рівні 1000 грн., а на утримання ОСОБА_3 на рівні 300 грн. При цьому, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою положення ст.182 СК України щодо обставин, які повинні враховуватися при визначенні розміру аліментів.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги і внесення змін до рішення місцевого суду в частині визначення розміру стягуваних з відповідача аліментів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3, 4 ч. 1 309, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 15 січня 2016 року - змінити в частині визначення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина та позивачки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 гривень, щомісячно, починаючи з 23 червня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання, в твердій грошовій сумі в розмірі 300 гривень, щомісячно, починаючи з 23 червня 2015 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/ П.М.Карнаух

Судді: /підпис/ Т.О.Кривчун

/підпис/ Ю.В.Дряниця

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області П.М.Карнаух