Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

з участю

представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1,

представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача вважає рішення суду першої інстанції незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідностю висновків суду обставинам справи.

Посилається на вимоги ст.526,527,530,599,625 ЦК України, п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2015 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та доводить, що правовідносини між сторонами не припинилися, що не позбавило банк нараховувати заборгованість згідно договору, а відсутність реального виконання зобовязання не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання.

Стверджує, що звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у звязку з порушенням умов договору згідно ч.2 ст.1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобовязань, що в подальшому, при невиконанні рішення суду, не позбавляє кредитора на стягнення сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Зазначає, що відповідно до висновків ВСУ в узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, необхідно зазначити, що дострокове присудження до виконання основного зобовязання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішення суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (розрахунку).

Звертає увагу, що судом фактично звільнено відповідача від виконання зобовязань за кредитним договором на підставі лише одних міркувань.

За викладених обставин просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення вимог позивача про стягнення повторно з відповідача заборгованості за кредитним договором від 30 березня 2006 року, а з вимогами на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, а саме: інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості, ПАТ КБ «Приватбанк» до суду не зверталося.

Колегія суддів не може погодитися із рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2006 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, згідно з умовами якого банком передано відповідачу кредитну карту зі встановленим початковим кредитним лімітом на суму 1000,00 грн. на строк дії картки зі щомісячною сплатою платежів в розмірі 7% від суми заборгованості з базовою процентною ставкою 36% з розрахунку 360 днів в рік.

Судовим наказом Дубенського міськрайонного суду від 07 травня 2008 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2006 року в сумі 2983 грн. 20 коп., суму судового збору 25 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 15 грн.

ПАТ КБ "ПриватБанк" вважаючи, що ОСОБА_2 не виконує належним чином договірні зобовязання за кредитним договором б/н від 30 березня 2006 року подало 17 січня 2015 року позов до суду про стягнення з боржника заборгованість в сумі 13166 грн. 57 коп., яка складається з 2270 грн. заборгованості за кредитом, з 10896 грн. 39 коп. відсотки за користування кредитом, 1009 грн. 17 коп. штраф за умовами кредитного договору.

30 вересні 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" уточнив позовні вимоги (а.с.95) по заборгованості за кредитним договором, визначив тільки по відсотках за період з 29 грудня 2011 року по 29 грудня 2014 року в розмірі 4980 грн. 77 копійок, які просив стягнути з відповідачки.

В запереченні до позовної заяви (а.с.29,69-70,89-90) та поданому клопотанні про надання позивачем доказів на підтвердженні поданого позову (а.с.35) ОСОБА_2 в категоричній формі заперечувала обставини щодо укладання з позивачем кредитного договору, підписання заяви на отримання кредиту, отримання платіжної картки, а відповідно виникнення договірних зобовязань перед позивачем.

Під час апеляційного розгляду справи досліджувалась цивільна справа за заявою ПАТ „Приватбанк про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором б/н від 30 березня 2006 року з матеріалів якої слідує, що відповідачка ОСОБА_2 отримувала судовий наказ Дубенського міськрайонного суду від 07 травня 2008 року, але в установленому законом порядку його не оскаржувала.

Згідно зі статтями 526,530,610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст.525,526,599,611,1048,1049 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання, не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

Приписами абзаців 1,2 п.17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається не виконаним належним чином, відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України.

Колегія суддів враховує, що ПАТ КБ «Приватбанк» раніше скористалося правом на стягнення заборгованості за кредитним договором від 30 березня 2006 року, котра була стягнута судовим наказом Дубенського міськрайонного суду від 07 травня 2008 року,

Ухвалення рішення суду про стягнення грошової суми за договором позики за змістом частини третьої статті 1049 ЦК України не припиняє обовязку позичальника сплати проценти за користування грошима, передбачені статтею 1048.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

З наведеного слідує, що ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на умовах кредитного договору, зокрема, нарахування відсотків, штрафних санкцій передбачених умовами кредитного договору, а тому виникає грошове зобов'язання із повернення нарахованих на цей час відсотків та штрафних санкцій передбачених умовами кредитного договору.

З урахуванням викладеного задоволенню підлягає процент за користування кредитом з часу ухвалення судового наказу, в сумі 4980 грн. 77 копійок, що складає проценти за користування кредитом за період з 29 грудня 2011 року по 29 грудня 2014 року (ст.8.6. Умов та правил надання банківських послуг).

Заперечення представника відповідача, що кредитний договір відповідачкою не підписувався, а укладений без її згоди, колегія суддів не може прийняти до уваги за тих обставин, що представником відповідачки не надано належних та допустимих доказів щодо такого твердження.

Виходячи з наведеного, колегія судів приходить до переконання про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення у справі нового рішення про задоволення вимог банку.

Відповідно ст.ст.526,629,1046,1048,1049 ЦК України, керуючись ст.ст.88,307,309,313,314,316,324,325 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20 жовтня 2015 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом, в сумі 4980 грн. 77 копійок, що складає проценти за користування кредитом за період з 29 грудня 2011 року по 29 грудня 2014 року

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 1583 грн. 40 коп. за подачу позову та апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено сторонами в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів починаючи з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді М.П. Григоренко

ОСОБА_4