Справа № 348/2006/15-ц
Провадження № 22-ц/779/490/2016
Головуючий у 1 інстанції Вінтоняк М.Б.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Соколовського В.М.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укртранснафта», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Надвірнянського районного суду від 12 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ПАТ «Укртранснафта» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 26 листопада 2015 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено т.в.о. генерального директора ПАТ «Укртранснафта» ОСОБА_3

Рішенням Надвірнянського районного суду від 12 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, внаслідок порушення правил оцінки доказів. Згідно записів у трудовій книжці позивача звільнено з роботи наказом філії «Південні магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта» № 293-к від 14.09.2015 року, тоді як згідно Положення про філію питання прийняття та звільнення з роботи директора філії віднесено до компетенції голови правління (генерального директора) товариства. Відтак, такий наказ не має юридичної сили та є недійсним. Разом з тим встановивши, що ОСОБА_5 звільнений з роботи 26.08.2015 року згідно наказу т.в.о. генерального директора товариства №205-к від 20.08.2015 року місцевий суд не врахував факт перебування працівника на лікарняному як на час видачі наказу, так і на час звільнення, що є грубим порушенням трудового законодавста.

Поза увагою суду залишилась і та обставина, що відповідачем не дотримано порядку вивільнення працівників, встановленого ст.49-2 КЗпП України, відповідно до якого одночасно із попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. В ході розгляду справи доведено той факт, що про наступне вивільнення позивача було повідомлено 25.06.2015 року, тоді як іншу роботу запропоновано тільки після звільнення - 17.09.2015 року. Ця обставина підтверджується як відповідними доказами, так і не заперечувалася представником відповідача.

Також при вирішенні спору суд не врахував вимог закону щодо можливості скорочення чисельності чи штату працівників тільки в разі, коли це зумовлено вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації тощо. Однак, згідно матеріалів справи на філії «Південні магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта» жодних змін в організації виробництва і праці не відбулося. Відповідно до наданих відповідачем штатних розписів філії змін ні по кількості штатних одиниць апарату управління, ні по функціональних обовязках не відбулось.

В звязку із цим судом не дано правильної юридичної оцінки тій обставині, що у відповідача мало місце тільки перейменування назви посади директора на керівника філії. На думку відповідача саме перейменуваня посади є зміною в організації виробництва і праці, що дає підставу для скорочення посади позивача. Так, підставою для проведення скорочення відповідач визнав наказ № 110 від 24.06.2015 року, в якому скорочення, в т.ч. його посади, повязано із внесенням змін до Статуту ПАТ, зареєстрованих 13.05.2015 року та у звязку із затвердженням нової редакції Положення про філію. Проте, наказ не містить обґрунтування та конкретизації змін в організації виробництва і праці.

Апелянт вказує, шо на підставі Статуту ПАТ дійсно було прийнято нову редакцію Положенння про філію із зазначенням нової назви посади керівника філії. Однак, при цьому права, обовязки, відповідальність та вимоги до керівника не змінились і залишилися такими ж, які були передбачені в попередньому Положенні для директора філії. Саме на підставі попереднього Положення він здійснював свої функціональні обовязки, оскільки посадова інструкція відносно нього не складалася. Враховуючи, що згідно Класифікатора професій ДК003:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту №327 від 28.07.2010 року керівник це код класифікації професії, загальна назва для посади Голова правління, Директор (начальник, інший керівник) підприємства, Директор (начальник) філіалу не можна вважати, що перейменування посади має своїм наслідком зміну в організації виробництва і праці. Згідно наказу Міністерства праці та соціальної політики №336 від 29.12.2004 року затверджено кваліфікаційні характеристики професій працівників, в т.ч. передбачено завдання та обовязки для директора (керівника), необхідність знань та кваліфікаційні вимоги. Відтак, для будь-якого керівника (незалежно від назви посади) вони є однаковими, законодавець дає тільки право вільного вибору назви посади.

В звязку із цим суд прийшов до необґрунтованого висновку щодо відмінності обовязків керівника порівняно із обовязками директора філії, оскільки в посадовій інструкції керівника лише конкретизовано (розширено) його обовязки.

З цих підстав апелянт просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким поновити його на посаді керівника філії «Південні магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 вересня 2015 року до дня постановлення рішення судом.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_4 доводи скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник ПАТ «Укртранснафта» доводів апеляційної скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 в засідання апеляційного суду не зявився, що не перешкоджає розглядові справи в його відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи між сторонами 24 листопада 2015 року укладено трудовий договір №5, згідно умов якого ОСОБА_2 з 25.11.2014 року прийнятий на посаду директора філії «Південні магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта» по переведенню із філії «Магістральні нафтопроводи «Дружба» ПАТ «Укртранснафта» (а.с.11, 13-15, 46 т.1).

Згідно наказу №205-к «По особовому складу» т.в.о. генерального директора ОСОБА_3 від 20 серпня 2015 року позивача звільнено з роботи 26 серпня 2015 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням штату працівників. Зі змісту наказу видно (п.2), що керівнику філії «ПМН» ПАТ «Укртранснафта» ОСОБА_6 доручено у разі відсутності ОСОБА_2 на роботі в день звільнення, що повязано з тимчасовою непрацездатністю, видати наказ про перенесення дати звільнення з роботи на перший робочий день після закінчення листка тимчасової непрацездатності (а.с.75 т.1).

Зясовано, що з 17 серпня 2015 року до 28 серпня 2015 року та з 31 серпня 2015 року до 11 вересня 2015 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 226, 227 т.1).

Враховуючи ці обставини та на підставі наказу №205-к керівником філії «ПМН» 14 вересня 2015 року правомірно видано наказ № 293-к «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_2 з роботи 14 вересня 20115 року у звязку із змінами в організації виробництва і праці та скороченням штату працівників. Даний наказ, крім звільнення, містить також вказівку про виплату працівнику компенсації за 8 днів невикористаної щорічної відпустки та вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (а.с.16 т.1). Оскільки в день звільнення позивач був відсутній за місцем роботи в той же день йому цінним листом направлено копію наказу та повідомлено про необхідність прибути у відділ кадрів філії для отримання трудової книжки (а.с.80, 81 т.1).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відбулося скорочення штату працівників, позивача звільнено з посади директора філії «Південні магістральні нафтопроводи» ПАТ «Укртранснафта» з дотриманням вимог закону, а тому підстав для поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вбачається.

Такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та відповідають і встановленим обставинам справи, а тому колегія суддів погоджується з ними виходячи з наступного.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Право самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і затверджувати штатний розпис надано товариству частиною 3 ст.64 ГК України. Аналогічно прийняття рішення про створення, реорганізацію та ліквідацію дочірніх підприємств, філій, представництв товариства, затвердження їх статутів та положень підпунктом 11.4.29 пункту 11.4 Статуту товариства віднесено до компетенції загальних зборів акціонерів.

Відтак, тільки власникові або уповноваженому ним органу належить право внесення змін у штатний розпис на свій розсуд, визначення чисельності та штату працівників. Зокрема, зменшення чисельності працівників певної спеціальності та кваліфікації, зменшення чисельності посад, проведення вивільнення працівників з одночасним вирішенням питання про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшення чисельності інших посад тощо.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, даних в п. 19 постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при вирішенні справ, повязаних із звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, і які саме, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулює вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртранснафта» від 7 травня 2015 року №37 внесено зміни до Статуту товариства (зареєстровані 13 травня 2015 року), відповідно до яких створено новий колегіальний виконавчий орган товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю Дирекцію (а.с.47,48-49 т.1).

Враховуючи затвердження нової організаційної структури апарату управління ПАТ, у звязку із скороченням штату працівників та з метою виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України листом ПАТ «Укртранснафта» №26-08/294/2395 від 04.06.2015 року директора філії ОСОБА_2 зобовязано надати товариству перелік вакантних посад станом на 30.06.2015 року. Тоді ж вказаний лист отримано філією та зареєстровано за вхідним № 463/7 (а.с. 238 т.1).

Рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Укртранснафта» від 24 червня 2015 року №41 затверджено в новій редакції Положення про Філію «Південні магістральні нафтопроводи» «ПАТ«Укртранснафта» (а.с.50 т.1). Згідно цього Положення Філія «ПМН» не є юридичною особою, діє як відокремлений структурний підрозділ від імені публічного акціонерного товариства «Укртранснафта» та в його інтересах. Керівництво Філією відповідно до статуту Товариства та Положення (ст. 9) здійснюється керівником, який призначається на посаду та звільняється з посади генеральним директором Товариства (а.с.51-63 т.1).

Тоді ж т.в.о. генерального директора ПАТ затверджено посадову інструкцію керівника філії (а.с. 139-149 т.1). Відповідно до пункту 6.1 посадової інструкції керівника філії «ПМН» встановлюються наступні кваліфікаційні вимоги: на посаду керівника філії призначається особа, що має повну вищу освіту відповідного напрямку підготовки (технічний напрямок інженер-механік, фінансово-економічний напрямок - спеціаліст з економіки). Стаж роботи за професіями керівників нижчого рівня на філії «ПМН» не менше 5 років.

Крім того, розділом II посадової інструкції чітко визначені завдання та обовязки керівника філії, які є значно ширшими, ніж ті, які були передбачені наказом голови правління ПАТ № 214 від 26 жовтня 2011 року «Про розподіл обовязків між головою правління, його заступниками, головним інженером, директорами за напрямками діяльності та директорами філій ПАТ «Укртранснафта» (а.с.111-112,131-132 т.1).

Водночас, зазначеним наказом не було встановлено жодних кваліфікаційних вимог щодо посади директора філії «Південні магістральні нафтопроводи».

Зясовано, що ОСОБА_2 не відповідає вимогам, які ставляться до особи, що має право займати посаду керівника філії.

Згідно зі змінами до Статуту ПАТ «Укртранснафта», враховуючи затвердження нової редакції Положення про філію «Південні магістральні нафтопроводи», а також зміни в організації виробництва і праці т.в.о генерального директора ПАТ «Укртранснафта» видано наказ № 110 «Про зміни в організації виробництва і праці філії «ПМН» ПАТ «Укртранснафта» та скорочення посад», яким скорочено 3 посади працівників філії, зокрема: директора, заступника директора начальника відділу безпеки та охорони, заступника директора (а.с.64-65 т.1).

В звязку із цим листом від 24.06.2015р. № 26-00/378/2763 ПАТ «Укртранснафта» директора філії «Південні магістральні нафтопроводи» ОСОБА_2 поінформовано про зміни до штатного розпису працівників апарату управління філії та введеня посад керівника філії 1 одиниця та заступника керівника 1 одиниця (а.с.66 т.1).

Штатними розписами підтверджується внесення цих змін в апараті управління філії та введення посади керівник філії (а.с.18, 19, 240-245 т.1).

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду щодо наявності у відповідача змін в організації виробництва і праці, зокрема скорочення щтату, що призвело до вивільнення працівників, в тому числі і позивача.

В звязку із цим надуманими є твердження апелянта щодо перейменування посади «директора» на «керівника» філії з абсолютним збереженням функціональних обовязків та необхідністю в звязку із цим його переміщення на нову посаду.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49- 2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Зазначені правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року № 6-40цс15 та від 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що 25 червня 2015 року ОСОБА_2 персонально попереджено про скорочення посади директора та наступне звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що свідчить його підпис у попередженні від 25 червня 2015 року №26-00/384/2769 (а.с.68 т.1).

Листом від 21 липня 2015 року №26-03/449/3223 товариство доручило керівнику філії «ПМН» ОСОБА_6 запропонувати ОСОБА_2 іншу роботу за вакантними посадами у ПАТ «Укртранснафта» в цілому (а.с.69 т.1). Перелік вакатних посад у філіях ПАТ станом на 30.06.2015 року направлено ОСОБА_2 також рекомендованими листами від 28.07.2015 року №92-17/1150 та від 05.08.2015 року №92-17/1202 (а.с.72-74,228-233 т.1).

Як зясовано в засіданні апеляційного суду такі листи направлялися позивачу за місцем його проживання згідно інформації в особовій справі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що роботодавцем виконано свій обовязок щодо можливості працевлаштування вивільнюваного працівника, в тому числі в межах його спеціальності і кваліфікації, відповідно до вимог статті 49-2 КЗпП України шляхом сприяння у збереженні роботи в ПАТ «Укртранснафта».

Цієї обставини в засіданні місцевого суду представники позивача не заперечили, ствердивши про його відмову від переведення на вакантні просади, запропоновані відповідачем.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції прийшов до правильного переконання, що ОСОБА_2 не доведено факту порушення відповідачем його трудових прав, звільнення відбулося правомірно з дотриманням вимог статей 40, 49-2 КЗпП України, оскільки останній, будучи поінформованим про наявність вакантних посад, не вчинив жодних дій для свого працевлаштування, заяв на їх заміщення не подавав. А тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Фактично всі доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 відхилити, а рішення Надвірнянського районного суду від 12 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_7