Ухвала іменем україни
11 квітня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Умнова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року, рішення апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства Тернопільської міської ради «Палац кіно» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, вимоги якого збільшила в ході розгляду справи, просила стягнути з комунального підприємства Тернопільської міської ради «Палац кіно» 703,19 грн заборгованості по заробітній платі; стягнути 20,39 грн компенсації за порушення строків виплати заробітної плати на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати»; стягнути середньомісячний заробіток на підставі статті 117 КЗпП України за весь час затримки виплати сум, належних позивачу при звільненні з розрахунку 104,23 грн за день за період з 22 вересня 2014 року по день фактичного розрахунку або по день постановлення рішення суду; стягнути 104,23 грн, в якості оплати за відпрацьований день 25 серпня 2014 року; зобов'язати відповідача видати позивачу належно оформлену трудову книжку; зобов'язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за весь час неповерненої трудової книжки та надати вихідну допомогу в розмірі середнього заробітку позивача за три місяці; відшкодувати 20000 грн у рахунок моральної шкоди.

Мотивувала вимоги тим, що вона з 06 серпня 2014 року по 22 вересня 2014 року працювала на посаді головного бухгалтера комунального підприємства Тернопільської міської ради «Палац кіно». Наказом від 22 вересня 2014 року ОСОБА_2 звільнено з роботи за власним бажанням. При звільненні позивачу відповідачем не виплачено усіх належних коштів, а саме 521,15 грн за серпень 2014 року і 182,04 грн за вересень 2014 року, а також 104,23 грн за 25 серпня 2014 року. У зв'язку із затримкою виплати заборгованості по заробітній платі, позивач вважає, що має право на компенсацію втрати частини доходів, яка складає 15,11 грн за серпень 2014 року і 5,28 грн за вересень 2014 року, а всього 20,39 грн. Окрім того, у зв'язку із порушенням відповідачем обов'язку виплати звільненому працівнику усіх належних при звільненні сум, позивач просить на підставі статті 117 КЗпП України стягнути із відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати сум, належних позивачу при звільненні з розрахунку 104,23 грн за день за період з 22 вересня 2014 року по день фактичного розрахунку або по день постановлення рішення суду. Позивач, стверджує, що 25 та 28 серпня 2014 року вона працювала, дані дні для неї не були вихідними чи святковими, і за ці дні їй повинна бути нарахована та виплачена зарплата. Вказує на те, що відповідачем незаконно не оплачено їй робочий день 11 вересня 2014 року, так як вона була на роботі та виконувала свої посадові обов'язки, акт про відсутність її на робочому місці не треба брати до уваги, так як складений він з метою звільнити позивача з роботи. Також посилається на те, що внаслідок незаконних дій відповідача пережила серйозні моральні переживання, хвилювання, зумовлені втратою роботи та необхідністю пошуку нової, втратою постійного заробітку для позивача та її сім'ї.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з КП Тернопільської міської ради «Палац кіно» на користь ОСОБА_2 20,39 грн, в якості компенсації за порушення строків виплати заробітної плати. З даної суми підлягають утриманню відповідні податки та збори (внески); 7000 грн, в якості відшкодування середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні. З даної суми підлягають утриманню відповідні податки та збори (внески). Стягнуто з КП Тернопільської міської ради «Палац кіно» на користь позивача 300 грн, в якості відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2016 року рішення міськрайонного суду скасовано в частині відшкодування моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення, яким відмовлено у задоволенні цих вимог. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Дослідивши подані заявником матеріали вважаю, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності. Обставини, на які посилається заявник не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення частини позовних вимог, при цьому, скасував рішення місцевого суду в частині щодо відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що не підлягає до задоволенню позовна вимога про стягнення 104,23 грн за роботу 25 серпня 2014 року, оскільки святковий день 24 серпня 2014 року припав на неділю, а відтак понеділок 25 серпня 2014 року був вихідним, тому оплата за цей день не повинна відбуватись (ч. 3 ст. 67, ст. 73 КЗпП України). Відхилено посилання позивача на те, що 28 серпня 2014 року вона працювала, для неї цей день не був вихідним, оскільки наказом КП «Палац кіно» №16/1 від 08 серпня 2014 року перенесено робочий день з четверга 28 серпня 2014 року на суботу 06 вересня 2014 року.

Оскільки копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відправленого 22 вересня 2014 року, отриманого особисто позивачем 23 вересня 2014 року, а також копію фіскального чеку від 22 вересня 2014 року про оплату за поштове відправлення, підтверджено надіслання відповідачем ОСОБА_2 трудової книжки, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача видати позивачу належно оформлену трудову книжку. З урахуванням того, що у задоволенні позовної вимоги про повернення трудової книжки відмовлено, суди правильно відмовили також і в задоволенні позовної вимоги про виплату середнього заробітку за весь час неповернення трудової книжки, так як дана вимога є похідною.

Окрім того, судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач звільнилась за власним бажанням без жодної вказівки у заяві про звільнення про те, що підставою звільнення стало порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, тому компенсація, передбачена статтею 44 КЗпП України, не може бути застосована до спірних правовідносин.

Судами відхилено також посилання позивача на те, що 11 вересня 2014 року остання була на роботі і відповідач повинен сплатити зарплату за цей день. Оскільки, належними та допустимими доказами підтверджується відсутність позивача на роботі у цей день без поважних причин. А саме актом про відсутність працівника на робочому місці, актом про відмову надати письмові пояснення з приводу відсутності на робочому місці, наказом про оголошення догани, показами двох свідків допитаних в судовому засіданні.

Апеляційний суд відмовляючи у задоволенні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, виходив з того, що позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що саме внаслідок незаконних дій відповідача остання пережила серйозні моральні переживання, хвилювання, зумовлені втратою роботи та необхідністю пошуку нової, втратою постійного заробітку для позивача та її сім'ї. При цьому зазначив, що позивач самостійно написала заяву і звільнилась з підприємства за власним бажанням, позивач особисто допустила недоліки при виконанні обов'язків головного бухгалтера, невірно нарахувавши собі заробітну плату, що стало причиною даного спору.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при вирішенні даної справи місцевим та апеляційним судами не вбачається.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 грудня 2015 року, рішення апеляційного суду Тернопільської області від 09 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до комунального підприємства Тернопільської міської ради «Палац кіно» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку, моральної шкоди та зобов'язання вчинити дії.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Умнова