Провадження № 2/369/809/16
РІШЕННЯ

Іменем України

28.03.2016 року Києво Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді: Волчко А.Я.

за участю секретаря: Раситюк М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро» до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, ОСОБА_2 про звільнення майна з під-арешту,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року позивач звернувся з позовом до відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, ОСОБА_2 про звільнення майна з під-арешту.

Свої вимоги мотивували тим, що 02.06.2008 року між банком, яким є - Закрите акціонерне товариство комерційний банк "ОСОБА_1 Дніпро", що в подальшому на підставі рішення Загальних зборів акціонерів Банку від 28.05.2009 тип Банку із Закритого акціонерного товариства змінено на ОСОБА_3 акціонерне товариство, у зв'язку зі зміною типу акціонерного товариства, Банком змінено найменування із Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ОСОБА_1 Дніпро» на ОСОБА_3 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Дніпро» та особою, якою є - ОСОБА_2, було укладено кредитний договір № 020608-К/1, надалі за текстом - Кредитний договір.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримав від банку кредит у сумі 45 000,00 дол. США, який зобовязувався повернути у повному обсязі в строк до 02.06.2013 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за Кредитним договором № 020608-К/1 іпотекодавець, передав відповідно до договору іпотеки № 020608-1/1 від 02.06.2008 в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку (кадастровий номер :05:001:0058), площею 0,0704 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада, с/т "Чайка-2".

Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване Банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек.

Позивачеві стало відомо, що 14.01.2011 року заступником начальника Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_4 під час здійснення виконавчих дій по виконавчому провадженню №23411345 винесено постанову, якою було накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. В тому числі і на майно яке перебуває в іпотеці у ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро».

У даному випадку, право в Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро» задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло раніше, ніж винесені постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, оскільки було зареєстровано 02.06.2008 року.

При цьому, ОСОБА_3 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Дніпро», як іпотекодержатель не був повідомлений про накладення арешту на предмет іпотеки та оголошення заборони на відчуження, тому його право пріоритету на задоволення вимог щодо кредитного зобовязання за рахунок іпотечного майна було обмежене, чим порушено ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, ОСОБА_3 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Дніпро» має вищий пріоритет на предмет іпотеки, у тому числі і на його реалізацію в рахунок погашення боргу перед іншими кредиторами.

У звязку із цим ОСОБА_3 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Дніпро» як іпотекодержатель вважає, що арешт накладений постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_4 підлягає зняттю, оскільки державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене (іпотечне) майно, окрім цього порушує своїми діями права Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро», як іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, а також унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки та позбавляє позивача ОСОБА_3 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Дніпро» права на продаж заставленого майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Тому просили зняти арешт та заборону на відчуження з нерухомого майна, а саме: земельної ділянки (кадастровий номер :05:001:0058), площею 0,0704 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво- Святошинський район, Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада, с/т "Чайка-2", що належить на праві власності ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), який накладено заступником начальника Відділу державної виконавчої служби Києво- Святошинського районного управління юстиції 14.01.2011 року постановою і арешт майна та оголошення заборони на його відчуження під час здійснен виконавчих дій по виконавчому провадженню №223411345.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, та просив позов задоволити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з»явився, надіслав до суду заяву згідно якої просив слухати справу за його відсутності, згідно поданих заперечень за вх.5241 від 25.02.2016 року, заперчував проти вказаного позову.

Представник відповідача ВДВС Києво-Святошинського РУЮ не з»явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлений.

Суд вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав:

Судом встановлено, що 02.06.2008 року між банком, яким є - Закрите акціонерне товариство комерційний банк "ОСОБА_1 Дніпро", що в подальшому на підставі рішення Загальних зборів акціонерів Банку від 28.05.2009 тип Банку із Закритого акціонерного товариства змінено на ОСОБА_3 акціонерне товариство, у зв'язку зі зміною типу акціонерного товариства, Банком змінено найменування із Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ОСОБА_1 Дніпро» на ОСОБА_3 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Дніпро» та особою, якою є - ОСОБА_2, було укладено кредитний договір № 020608-К/1, надалі за текстом - Кредитний договір.

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримав від банку кредит у сумі 45 000,00 дол. США, який зобовязувався повернути у повному обсязі в строк до 02.06.2013 року або достроково зі сплатою процентів за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за Кредитним договором № 020608-К/1 іпотекодавець, передав відповідно до договору іпотеки № 020608-1/1 від 02.06.2008 в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку (кадастровий номер :05:001:0058), площею 0,0704 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада, с/т "Чайка-2".

Обтяження нерухомого майна іпотекою було зареєстроване Банком у порядку, передбаченому законом у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Позивачеві стало відомо, що 14.01.2011 року заступником начальника Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_4 під час здійснення виконавчих дій по виконавчому провадженню №23411345 винесено постанову, якою було накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. В тому числі і на майно яке перебуває в іпотеці у ПАТ «ОСОБА_1 Дніпро».

У даному випадку, позивач вважає, що право в Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро» задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло раніше, ніж винесені постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, оскільки було зареєстровано 02.06.2008 року.

При цьому, ОСОБА_3 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Дніпро», як іпотекодержатель не був повідомлений про накладення арешту на предмет іпотеки та оголошення заборони на відчуження, тому його право пріоритету на задоволення вимог щодо кредитного зобовязання за рахунок іпотечного майна було обмежене, чим порушено ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, на думук позивача ОСОБА_3 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Дніпро» має вищий пріоритет на предмет іпотеки, у тому числі і на його реалізацію в рахунок погашення боргу перед іншими кредиторами.

У звязку із цим ОСОБА_3 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Дніпро» як іпотекодержатель вважає, що арешт накладений постановою заступника начальника Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції ОСОБА_4 підлягає зняттю, оскільки державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене (іпотечне) майно, окрім цього порушує своїми діями права Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро», як іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, а також унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки та позбавляє позивача ОСОБА_3 акціонерне товариство «ОСОБА_1 Дніпро» права на продаж заставленого майна в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 321 цього ж Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд зауважує, що із матеріалів справи вбачається, що позивач не є власником майна земельної ділянки, що є предметом іпотеки.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач не є власником чи володільцем арештованого майна, а лише іпотекодержателем.

У той же час, як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження», у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Відтак права іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріорітетом задоволення його вимог.

На думку суду, права позивача як іпотекодержателя спірного майна, не пов'язані ні з правом власності на майно, ні з правом володіння ним, а тому вимоги про звільнення майна з-під арешту є безпідставними.

Також попри зазначення у позовній заяві, суду не надано доказів на підтвердження суми заборгованості відповідача перед банком, яка дорівнює або є більшої вартості предмета іпотеки.

Разом з цим, суд звертає увагу, що позивачем лише формально презюмується у позові, однак не надається будь-яких доказів, котрі б підтверджували отримання ним права стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договорам (судове рішення, наприклад) та доказів того, що відбулося звернення стягнення на іпотечне майно.

При цьому суд наголошує, що в силу вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вище викладені обставини справи та норми законодавства, беручи до уваги права й обовязки сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст..ст. 321, 317, 391, ст.ст. 44, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст.. 33 Закону України «Про Іпотеку», ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-227 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Дніпро» до Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, ОСОБА_2 про звільнення майна з під-арешту відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.Я. Волчко