Справа №463/2721/14-ц
Провадження №2/463/50/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Шеремети Г.І.

при секретарі с/з Козак О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третьої особи: Львівської міської ради про визнання прав та обов"язків забудовника,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся суду з позовом, просив визнати за ним права та обов'язки забудовника добудови до будинку за адресою: АДРЕСА_1 площею 39,2 кв.м., а саме: приміщення ванних кімнат 1-7 площею 4,6 кв.м. і 2-7 площею 4,8 кв.м.; кухонь 1-6 площею 8,3 кв.м. і 2-6 площею 8,10 кв.м.; коридорів 1-5 площею 6,7 кв.м. і 2-5 площею 6,4 кв.м. з правом подачі документів на оформлення права власності на проведену реконструкцію нерухомого майна.

Позовні вимоги мотивував тим, що у 2011 році після смерті матері залишилася спадщина, а саме: будинок за адресою АДРЕСА_1, житловою площею 50,3 кв.м., загальною площею 80,2 кв.м. Спадщину прийняв він та його сестра, відповідач по справі, у розмірі ? спадкового майна кожен. У 1991 році, ще за життя батьків, позивачем за власний кошт до вказаного будинку було здійснено добудову площею 39,2 кв.м., будівництво повністю було завершене у 1992 році. Оскільки на самочинно зведену добудову не було оформлено права власності, то до спадкової маси вона не увійшла. Зважаючи на те, що відповідач вважає добудову такою, що входить до спадкової маси, хоч є самочинним будівництвом, позивач звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав передбачених у ньому.

Позивач в попередніх судових засіданнях позов підтримав та додатково пояснив, що здійснена ним у 1991 році добудова проводилась за рахунок його власних грошових коштів, оскільки він в той час працював на залізниці і отримував хорошу заробітню плату. Будівництвом він займався сам, час від часу допомагали товариші. Батьки, яким на праві власності належав будинок і земельна ділянка під ним, ні фінансової, ні будь-якої участі у здійсненні самочинного будівництва не брали. Позивач користувався лише батьківськими порадами. За словами позивача у добудові мала жити його сім'я. Протягом останніх двох років відповідач по справі заявляє свої права на добудову, заперечуючи при цьому повну фінансову участь позивача у здійсненні такої, оскільки вважає, що участь в ній брали і покійні батьки, а отже як їх спадкоємиця теж має право на цю добудову.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав його необґрунтованості, вважає, що не лише позивач, але й відповідач має право на самочинно зведене майно.

Відповідач в попередніх судових засіданнях проти позову заперечила, додатково пояснила, що її брат, позивач по справі, жодного відношення до самочинного будівництва не має. Будівництво в повній мірі здійснювалось та фінансувалось батьками, однак цей факт не було жодним чином задокументовано. Батьки здійснювали будівництво для дітей. Підтвердила той факт, що сама забудовником не була і жодним чином не приймала участі у здійсненні будівництва, однак наполягала на тому, що оскільки будівництво в повній мірі здійснювалось батьками, то вона так само як і позивач має право на оформлення половини спірної добудови.

Представник третьої особи ЛМР в попередньому судовому засіданні поставив вирішення питання на розсуд суду, пояснив, що спірна добудова є самочинним будівництвом.

Приведені до присяги та допитані в судовому засіданні свідки позивача - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 пояснили, що ОСОБА_5, відповідач по справі, жодного відношення до самочинного будівництва не має, оскільки після навчання вийшла заміж і переїхала жити у м.Житомир, де живе і в даний час. У період проведення самочинного будівництва у м.Львові не проживала, жодних матеріальних коштів на будівництво не надавала.

Приведена до присяги та допитана в судовому засіданні свідок - ОСОБА_8 пояснила, що відповідач ОСОБА_5, незважаючи на те, що проживала в м.Житомир, однак до батьків у м.Львів приїжджала часто, допомагала їм, в тому числі і фінансово.

З'ясувавши обставини справи, заслухавши думку учасників процесу та пояснення свідків, дані у попередніх судових засіданнях, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_9, батько сторін по справі, спадщину після якого прийняла його дружина ОСОБА_10, в тому числі з врахуванням 2/3 частин спадкового майна, від якого відмовилися ОСОБА_5 та ОСОБА_11. У спадкове майно увійшов житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1. Загальна площа будинку 80,2 кв.м. Самовільне будівництво предметом спадкування не було, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НОМЕР_1 (а.с.5). Право власності на успадкований житловий будинок було оформлено ОСОБА_10, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно серії СЕВ №140038 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_10, мати сторін по справі, спадщину після якої прийняли її діти ОСОБА_11 та ОСОБА_5 у рівних частках. У спадкове майно увійшов житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1. Загальна площа будинку 80,2 кв.м. Самовільне будівництво предметом спадкування не було, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НОМЕР_2 (а.с.25).

Позивачем по справі заявлено вимогу про визнання за ним прав та обов'язків забудовника добудови до будинку за адресою: АДРЕСА_1 площею 39,2 кв.м.

З матеріалів позовної заяви та пояснень позивача і його представника судом встановлено, що у 1991 році ним до вищевказаного будинку було здійснено добудову площею 39,2 кв.м., яка за його словами повністю здійснювалась за його рахунок і була закінчена у 1992 році. У підтвердження цього позивачем долучені до матеріалів справи копії квитанцій, які оцінені судом, про придбання відповідних будівельних матеріалів, які на його думку свідчать про його особисте фінансування добудови до будинку за адресою: АДРЕСА_1. Суд критично оцінює такі висновки позивача, оскільки з представлених квитанцій неможливо зробити висновок про те, що це всі необхідні матеріали, які були використані для здійснення добудови. Такі свідчать про мізерну участь у будівництві, крім цього такі не доводять, що саме ці матеріали були придбані саме за кошти позивача. Тому суд вважає, що з огляду на вичерпний об'єм доказів, який наданий, неможливим є встановлення того факту, що позивач був забудовником.

Самовільно добудовані приміщення, на плані будівлі позначені під літ.: 1-7, 1-6, 1-5, 2-7, 2-6, 2-5 (а.с.20).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зважаючи на п.6 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їх спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст.1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п.7 ППВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

З врахуванням того, що за життя батьків сторін по справі не було оформлено право власності на самочинне будівництво, то суд приходить до висновку, що таке майно не могло бути об'єктом спадкування, а відтак не увійшло до спадкової маси.

Тому вимоги позивача про визнання за ним прав та обов'язків забудовника, суд вважає безпідставними.

Частиною 1 статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Кожна із ознак (умов), передбачені у вищевказаній нормі є самостійними, тому достатньо наявності хоча б однієї з них для визнання будівництва самочинним.

Просячи визнати за собою право забудовника, позивач посилається на представлений суду звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкту від 26.06.2013 року, відповідно до якого констатовано готовність до експлуатації самочинної добудови, відсутність у ній дефектів та наявність нормального технічного стану обстежених конструкцій та мереж (а.с.11-14).

Відповідно до положень ч.2,3 ст.376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Однак, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

З урахуванням вищезазначеного положення ЦК України, суд вважає, що для визнання за особою прав та обов'язків забудовника, необхідно довести сам факт здійснення цією особою самочинного будівництва. Однак суд вважає, що в судовому засіданні не здобуто достатніх доказів, які б свідчили про те, що позивач самостійно за особисті кошти здійснював добудову до будинку по АДРЕСА_1. Однак, як спадкоємець, на рівних правах з відповідачкою ОСОБА_5 не позбавлений можливості у встановленому законом порядку порушувати питання про здачу даної добудови в експлуатацію відповідно до визначених часток співвласників.

Керуючись ст.ст.10,60,209,212-215,294 ЦПК України, ст.ст.317,328,331,392,1218 ЦК України суд,-

в и р і ш и в :

В позові - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області в порядку і строки передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: Шеремета Г. І.