"23" лютого 2016 р. Справа № 363/671/16-ц
У Х В А Л А

23.02.2016р. Суддя Вишгородського районного суду Київської області Котлярова І.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа - Управління ДМСУ у Київській області про встановлення юридичних фактів, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Вишгородського районної суду Київської області із заявою про встановлення юридичного факту батьківства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно нього та встановлення юридичного факту постійного проживання в Україні із 1990 року.

Зазначена позовна заява підлягає залишенню без руху, з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, передбаченому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 4 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Заявник, звертаючись із даною заявою вказую про встановлення юридичного факту батьківства, у той же час долучає до заяви ксерокопію свідоцтва про його народження, з її відповідним перекладом з вірменського на українську мову, засвідченим нотаріально. Із наданих документів чітко вбачається хто є батьками заявника, даних про те, що даний факт кимось оспорюється заявником не зазначено. В такому випадку відсутній спір щодо даних обставин.

Посилання заявника на Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю в Україні» є безпідставним, оскільки згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року, вказана постанова втратила свою чинність.

Крім того, заявником порушено питання щодо встановлення факту постійного проживання на території України з 1990 року, але не вказано факту проживання кого саме. Крім того, у заяві міститься протирічна інформація, а саме заявником зазначаються різні роки його проживання на території України з 1990 року, або з 1993 року. З копії заяви направленої заявником до Адміністрації Державної прикордонної служби України вбачається, що він звертався з питанням перетинання ним кордону з 30.09.1993 року по 30.09.2015 року, але відповіді даної установи не долучає.

Відповідно до ст.120 ЦПК України, заявник повинен до заяви долучити копію заяви та копію усіх документів, які долучаються до заяви для зацікавленої особи. Так, заявником не надано копій документів долучених до заяви.

Крім того, відповідно до Закону України «Про судовий збір» при заявлені декількох вимог немайнового характеру, заявник повинен сплати судовий збір за кожну вимогу окремо, у зв'язку із чим заявнику необхідно надати до суду квитанцію про сплату судового збору за другу вимогу немайнового характеру.

Відповідно до ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.119-120 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 121 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа - Управління ДМСУ у Київській області про встановлення юридичних фактів, залишити без руху.

Запропонувати заявнику виправити недоліки заяви шляхом подання нової заяви та квитанції про сплату судового збору у строк п'ять днів з дня отримання ухвали, та роз'яснити, що в іншому випадку заява вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.Ю.Котлярова