Справа № 522/550/16ц
Провадження № 6/522/47/16
УХВАЛА

про відмову в задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

02 березня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі

головуючого судді -Тарасова А.В.,

за участю секретаря судового засідання -Острікова К.В.,

розглянувши в залі суду в м. Одесі подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Міністерства юстиції України про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси, звернувся державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1А, зазначаючи, що на примусовому виконанні вказаного відділу, перебуває виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа № 520/10043/13-ц, виданого 17.10.2013 року, Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 750 гривень щомісячно на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини.

Боржник ухиляється від виконання рішення суду, у звязку з чим, державний виконавець просить встановити боржнику тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

У судове засіданні зявився стягувач ОСОБА_2 яка просила задовольнити подання державного виконавця, зазначила, що їй відомі обставини щодо працевлаштування боржника за межами України.

Дослідивши подання державного виконавця та додані до нього документи, суд вважає, що подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України задоволенню не підлягає.

Дійсно, згідно виконавчого листа 520/10043/13-ц, виданого 17.10.2013 року, виданого Київським районним судом м. Одеси з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти в розмірі 750 гривень щомісячно.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, суд має повноваження щодо обмеження у праві виїзду виключно у випадку ухилення боржника від виконання рішення суду. Разом з тим, заявником не надано жодного доказу такого ухилення, а також не вбачається обґрунтованості припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню рішення суду. До подання не наданий ані розрахунок заборгованості, ані виклик боржника до державного виконавця, не додані акти державного виконавця.

При відмові в задоволенні подання, суд виходить з того, що відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Відповідно до ст. 16 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права від 16.12.1966 кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Це право не може бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав та свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, суд вважає, що обмеження особи у праві свободи пересування можливо лише у випадку надання належних та допустимих доказів ухилення боржника від виконання рішення суду.

Крім того, суд вважає, що працевлаштування боржника за межами України не є підставою для встановлення заборони у виїзді, оскільки метою вказаної процедури не є обмеження у виборі роду занять та місця праці. В такому випадку, обмеження у праві виїзду спричинить втрату місця роботи боржника, та як наслідок, неможливість виконання рішення суду. Крім того, стягувачем не надано жодного доказу такого працевлаштування та будь-яких інших доказів, що свідчить про перетинання боржником державного кордону України.

Суд зазначає, що при повторному зверненні державного виконавця наданням належних та допустимих доказів ухилення боржника від виконання рішення суду, суд може повторно розглянути аналогічне подання, що буде розподілене в порядку ст. 11-1 ЦПК України.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя А.В.Тарасов

02.03.2016