Справа №345/339/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.03.2016 року м.Калуш
Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Бабійчук Л.В.

позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:
Позивач звернулась до суду із зазначеним позовом і, після зменшення позовних вимог (а.с. 60-61), просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасно сплачені аліменти у розмірі 4140,60 грн. та стягнути на її користь із відповідача витрати за надання правової допомоги.

Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2009 року. Від спільного проживання у них народились: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22.07.2013 р. шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 05.06.2013 р. з відповідача стягнуто на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину до їх повноліття.

З часу призначення аліментів відповідач ухиляється від їх сплати. У зв`язку з цим за період з травня 2013 р. по листопад 2015 р. утворилась заборгованість 11589,29 грн., що підтверджується довідкою ВДВС. Відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів, хоча має змогу їх сплачувати, оскільки їздить на заробітки.

Посилаючись на положення ст. 196 СК України, згідно з якою у разі виникнення з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, позивач наводить власний розрахунок розміру неустойки за період з травня 2013 р. по листопад 2015 р.

Відповідачем подано письмове заперечення на позов (а.с. 33-36) з якого вбачається, що він позов не визнає і просить відмовити в його задоволенні з наступних підстав. Згідно зі ст. 196 СК України, для стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів окрім самої заборгованості по сплаті аліментів потрібна вина з боку платника аліментів, а його вини у простроченні сплати аліментів на користь позивача нема. Він ніколи не ухилявся від сплати аліментів, та не вчиняв жодних дій для того, щоб не платити аліменти, чи платити їх в меншому розмірі, ніж призначив суд. По можливості платив їх наперед. Зокрема, навіть під час перебування в зоні АТО намагався знайти можливість переказати кошти (оскільки проходив службу безпосередньо на лінії зіткнення, і доступу до банківських терміналів, чи чогось подібного, не було). Після повернення із зони АТО в жовтні 2015р. він став на облік в центрі зайнятості і зразу ж написав заяву, щоб з нього стягували кошти в рахунок сплати аліментів. Також разом із присудженням аліментів на дітей в розмірі по 600 грн. в місяць на кожну дитину, рішенням Калуського міськрайонного суду від 25.06.2013 р. було присуджено аліменти на дружину до досягнення дитиною 3-х річного віку в розмірі по 400 грн. в місяць. Тобто з липня 2013р. він повинен був в сукупності щомісяця платити по 1600 грн. аліментів.
В судовому засіданні позивач та її представник зменшені позовні вимоги підтримали з підстав наведених в самому позові. Просять позов задоволити. Наголосили, що для стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів достатньо вини платника аліментів у формі необережності. За час проходження військової служби за мобілізацією відповідач отримував заробітню плату і зобов`язаний був повідомити державного виконавця про можливість стягнення присуджених аліментів з його заробітної плати, проте, не зробив цього. Розмір аліментів був визначений у твердій грошовій сумі і відповідач його не оспорював. Заборгованість по сплаті аліментів підтверджується відповідною довідкою державного виконавця. Позивач визнала, що за домовленість з колишнім чоловіком кошти на сплату аліментів він повинен був сплачувати їй на банківську карточку «Приватбанку». Позивач не заперечила щоб судом було зменшено розмір неустойки за прострочення сплати аліментів за період коли відповідач дійсно проходив військову службу в зоні проведення АТО з вересня по грудень 2014 р.

Відповідач та його представник позов не визнали і просять відмовити в його задоволенні з підстав викладених в письмовому запереченні на позов. Наголосили, що відповідачем за домовленістю сплачувались аліменти на користь позивача шляхом переказу коштів на картковий рахунок позивача відкритий в «Приватбанку». Відповідач сплатив значно більші кошти ніж відображено в розрахунку державного виконавця, проте, він не зберіг всіх квитанцій на підтвердження сплати аліментів. З вересня 2014 р. по серпень 2015 р. відповідач фізично не міг вчасно сплачувати аліменти, оскільки, проходив військову службу в зоні проведення АТО. В нього не було можливості завчасно повідомити державного виконавця про можливість стягнення аліментів із заробітної плати військового службовця, оскільки до відправлення в зону проведення АТО, йому не було відомо в якій саме військовій частині він буде проходити військову службу. На час розгляду справи в суді відповідач повністю погасив заборгованість по аліментах.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.08.2009 р. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22.07.2013 р. шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 розірвано, позивачу повернено дошлюбне прізвище ОСОБА_8 (а.с. 8) Під час перебування у шлюбі у сторін по справі народились: син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4) та дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5)
05.06.2013 р. Калуським міськрайонним судом по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів винесено рішення, яким вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи із 23.05.2013 р. (а.с. 52) В частині стягнення аліментів рішення допущене до негайного виконання. На виконання зазначеного рішення 05.06.2013 р. судом видано виконавчий лист № 345/2910/13-ц (а.с. 6).
Як вбачається з копії судового рішення і визнається самим відповідачем, він був присутній під час розгляду справи про стягнення аліментів на утримання дітей, що свідчить про те, що йому було достеменно відомо про обов`язок сплачувати аліменти своїй колишній дружині на утримання двох неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.
Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах, проведеним державним виконавцем, відповідач не завжди сплачував аліменти вчасно і не в повному обсязі. Станом на листопад 2015 р. утворилась заборгованість зі сплати аліментів в сумі 10379,29 грн. (а.с. 37 зворот) За період з травня 2013 року по листопад 2015року сплачено 27130,31 грн., із нарахованих 37509,60 грн.

Проте, суд враховує ту обставину, що ОСОБА_3 , будучи мобілізованим в період з вересня 2014 р. по серпень 2015 р. проходив службу в зоні проведення АТО, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 41, 66), де був позбавлений можливості вчасно та належним чином виконувати обов`язок зі сплати аліментів на утримання дітей. Тобто, прострочення сплати щомісячних платежів аліментів в цей час відбувалось не з вини відповідача.

Перебування відповідача на обліку як безробітного в Калуському МРЦЗ з 13.10.2015 р. (а.с. 38-39) і його лікування з 27.10.2015 р. по 04.11.2015 р. (а.с. 40) не спростовує його вини в несвоєчасній сплаті аліментів на утримання дітей в цей період.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причинне виконував обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дітей, покладений на нього судовим рішенням, в окремі місяці періоду часу з липня 2013 р. по серпень 2014 р. та з вересня 2015 р. по листопад 2015 р. Тобто наявна вина платника у порушенні виконання зобов`язання, за яке він повинен нести цивільну відповідальність, встановлену законом.
Розмір та вид відповідальності за прострочення сплати аліментів встановлено ч. 1 ст. 196 СК України. Так, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Нарахування пені проводиться у випадку прострочення зобов`язання, яке в даному випадку виникає із рішення суду. Як встановлено в судовому засіданні, рішення суду від 05.06.2013 року про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі після набрання законної сили звернене стягувачем до примусового виконання у червні 2013 р. Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку факт прострочення виконання аліментного зобов`язання пов`язаний із датою його виникнення зверненням судового рішення до примусового виконання та із визначеним строком його виконання щомісячно.

Аналіз ч. 1 ст. 196 СК України дає підстави стверджувати, що платник аліментів несе відповідальність, встановлену законом у вигляді пені, за несплату (неповну сплату) аліментів за встановлений рішенням суду період (місяць) у розмірі 1% від суми несплачених (недоплачених) аліментів за кожен день прострочення у вказаному періоді. Це пов`язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Тому суд вважає, що позивачкою у позові вірно обрано спосіб розрахунок пені, а, саме, що пеня нараховуються на заборгованість по сплаті аліментів за кожен місяць окремо і множиться на кількість днів того місяця у якому виникла така заборгованість.
На підтвердження правильності такого способу розрахунку пені за прострочення сплати аліментів у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 р. у справі № 6-94цс15, ухваленій за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1ст. 355 ЦПК України, викладені наступні висновки.

З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Відповідно до правил ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Виходячи з вище наведеного принципу розрахунку пені, розмір пені за липень 2013 р. становитиме 372 грн. (розмір заборгованості по аліментах за місяць 1200 грн. помножений на 1 відсоток пені і помножений на кількість днів прострочення у відповідному місяці 31), за серпень 2013 р. 62 грн. (розмір заборгованості по аліментах за місяць 200 грн. помножений на 1 відсоток пені і помножений на кількість днів прострочення у відповідному місяці 31), за вересень 2013 р. 30 грн. (100х0,01х30), за лютий 2014 р. 119,15 грн. (425,53х0,01х28), за травень 2014 р. 136,25 (439,53х0,01х31), за червень 2014 р. 360 грн. (1200х0,01х30), за липень 2014 р. 372 грн. (1200х0,01х31), за серпень 2014 р. 372 грн. (1200х0,01х31), за вересень 2015 р. 360 грн. (1200х0,01х30), за жовтень 2015 р. 372 грн. (1200х0,01х31), за листопад 2015 р. 360 грн. (1200х0,01х30).
Таким чином, загальний розмір пені за ті періоди, коли прострочення сплати аліментів відбувалось з вини відповідача, становить 2915 грн. 40 коп. і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, відповідно до ст.ст. 79, 84 ЦПК України, належать, в тому числі й витрати на правову допомогу. Позивака звернулась з вимогою про стягнення з відповідача на її користь витрат за надання правової допомоги в розмірі 1500 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 11, 49). Враховуючи частковість задоволення позовних вимог і кількість часу затраченого адвокатом на надання правової допомоги (складання позовної заяви, розрахунок пені, участь в судових засідання), суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати за надання правової допомоги в розмірі 1000 грн. Також, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати понесені на сплату судового збору.
Посилання відповідача на п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як на підставу звільнення від сплати судового збору є безпідставним, оскільки, це положення закону звільняє від сплати судового збору учасників бойових дій тільки у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
На підставі викладеного, ст.ст. 184, 196 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 27, 31, 60, 212-215, 360-7 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, присуджених рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05.06.2013 р. по справі № 345/2910/13-ц, за період з липня 2013 року по листопад 2015 року в розмірі 2915(дві тисячі дев`ятсот п`ятнадцять) гривень40 коп., 551 грн. 20 коп. сплаченого судового збору та 1000 грн. за надання правової допомоги.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, у цей же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий: