АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1740/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщука М.І.,

судді Українець Л.Д., Крижанівська Г.В.,

секретар Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Цвєткова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра» про визнання недійсним кредитного договору №855485/ФЛ від 18.07.2008, укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ВАТ КБ«Надра» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 855485/ФЛ від 18.07.2008, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 23 113,07 дол.США. Позивач вважає, що вказаний кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, містить несправедливі та дискримінаційні умови, положення договору надають значну перевагу відповідачу, позбавляючи натомість позивача значного обсягу прав, одночасно встановлюючи жорсткі обов'язки та відповідальність для позивача. Відповідач не надав позивачу як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного законодавства, у зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання. Крім того, з договору вбачається, що банком передбачені підстави для набуття вимоги щодо повного погашення кредиту до настання кінцевого строку його погашення (фактично - дострокового розірвання кредитного договору в односторонньому порядку), в будь-який час та з будь-яких підстав, навіть якщо порушення умов кредитного договору з боку споживача не є істотними і суттєвими та не впливають на основні права банку, не завдають йому збитків, на той час як споживачу договір такого права не надає взагалі, а отже, очевидним дисбаланс сторін договору, а самі умови договору по відношенню до споживача є дискримінаційними. Також, норми договору, не передбачають, попередження споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язаньза кредитним договором несе споживач, а також банк не надав інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу. Таким чином, оскільки ОСОБА_5 не мав реальної змоги надати дійсну оцінку положенням даного договору та наслідків його укладення через ненадання відповідачем повної, достовірної та своєчасної інформації про умови, порядок кредитування та супутні послуги, а відтак вважає, що зазначений кредитний договір підлягає визнанню недійсним в судовому порядку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду представник позивача оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та недосконале дослідження матеріалів справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплено, а тому при укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення кредиту саме в доларах США, сторони за договором, усвідомлювали, що курс національної валюти України до долара США не є незмінним та зміна курсу можливо настане, а тому позивач повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за цим договором. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження обставин, зазначених у позові в частині необізнаності позивача, не надання йому представниками банку інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту.

Вказані висновки суду є законним та обґрунтованим і колегія суддів повністю з ними погоджується, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 18.07.2008 між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 укладено Кредитний договір №855485/ФЛ (а.с.6-7), за умовами якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 23 113,07 дол.США за програмою «Перше житло» зі сплатою відсоткової ставки у розмірі 13,99% річних строком до 12.07.2018.

Згідно п.1.2. Договору, ціль використання кредиту: - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу № б/н від 18.07.2008, згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно приватний будинок, що знаходиться за адресою: вул. Луганська 74а; - витрати позичальника пов'язані з оформленням кредиту; - оплата комісії за розрахунки в рамках комплексу Пакетів послуг «Ласкаво просимо» в залежності від оформленого Пакету послуг.

Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (п.1.3.1.).

Відповідно до п.3.1. Договору надання кредиту проводиться шляхом: - зарахування на поточний рахунок обраного Пакету послуг при наявності належим чином оформленої заяви на переказ готівки, сума у якій зазначена у валюті України - гривнях/іноземній валюті - доларах США/євро, або - видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена у валюті України - гривнях/іноземній валюті - доларах США/євро.

Пунктами 3.3.1., 3.3.2. Договору встановлено, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 357,96 доларів США. Позичальник повертає кредит та сплачує відсотки банку, шляхом внесення мінімально необхідного платежу передбаченого п.3.3.1. цього Договору, на поточний рахунок ОСОБА_7 Пакету послуг у порядку, передбаченому п.3.3.3. цього Договору шляхом внесення готівкою через касу Банку на зазначений поточний рахунок або безготівковим перерахуванням через транзитний рахунок № 7020, призначення платежу «Поповнення поточного (карт.) рахунку ОСОБА_7, ОСОБА_5».

Позичальник вносить мінімально необхідний платіж по кредиту, визначений у п.п.3.3.1. цього Договору, щомісячно до 10 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 12 числа поточного місяця. У випадку, якщо позичальник до 10 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів внаслідок чого станом на 12 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника, банк починаючи з 13 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком.

Згідно ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Апелянт посилався на те, що банк не надав йому, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим було порушено вимоги чинного законодавства. У зв'язку чим позивач був позбавлений можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні для нього наслідки, що можуть настати внаслідок її отримання. Однак, вказане спростовується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З умов кредитного договору чітко вбачається сукупна вартість кредиту, оскільки договором визначена сума щомісячного платежу в розмірі 357,96 доларів США, терміни сплати такого платежу - до 10 числа поточного місяця та кінцевий термін повернення кредиту - 12.07.2018. Таким чином, шляхом підписання кредитного договору позивач фактично був повідомлений відповідачем в письмовому вигляді про сукупну вартість кредиту та повну інформацію про умови кредитування.

Також не відповідають дійсності та спростовуються умовами кредитного договору твердження апелянта про визначення у кредитному договорі лише прав банку з одночасною відсутністю відповідних прав у позичальника, оскільки п.п.4.2.1. - 4.2.8. визначено перелік прав банку, та водночас п.п.4.4.1.- 4.4.6. кредитного договору визначають перелік прав позичальника.

Безпідставність вимог апеляційної скарги щодо умов, передбачених кредитним договором, про встановлення комісії за дострокове погашення кредиту, спростовується наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно умов договору у разі не надання позичальником протягом чотирнадцяти днів від дати отримання вимоги банку про надання додаткового забезпечення виконання зобов'язання, згідно з п.4.2.2. цього договору або якщо запропоноване забезпечення не влаштує банк; у разі, якщо позичальник не вніс чергові необхідні платежі у термін, визначений п.3.3.3. цього договору, а також у випадку невиконання умов передбачених у п.4.3.6. цього договору; у разі отримання банком несприятливої інформації, що свідчить про можливість невиконання (неналежного виконання) позичальником зобов'язань за даним договором чи договорами забезпечення виконання зобов'язань (п.п.4.2.3., 4.2.4., 4.2.8.). Положеннями кредитного договору не передбачено права банку у будь-який момент за відсутності передбачених договором обставин та у разі виконання позичальником всіх своїх зобов'язань за кредитним договором, вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших передбачених договором платежів.

На обгрунтування несправедливості умов кредитного договору апелянт також зазначив, що норми договору, не передбачають попередження споживача про валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1049 ЦК Українивстановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позичальник зобов'язаний повернути позику у тій валюті, в якій отримав кредит.

Згідно ст. 524 ЦК Українизобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долару США до національної валюти-гривні. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний Банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється НБУ. Згідно з ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», валютні курси встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, при укладанні кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення кредиту саме в доларах США ОСОБА_5 повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен був передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за кредитним договором.

Отже, встановивши вищевказані фактичні обставини справи та проаналізувавши означені норми чинного законодавства, які регулюють виниклі правовідносини, суд першої інстанції цілком законно та обґрунтовано дійшов висновку що укладення між сторонами оспорюваного кредитного договору відбулось з дотриманням вимог закону і прав позивача порушено не було.

З наведеного вбачається, що ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи, не встановлено визначених законом підстав для визнання недійсним кредитного договору, а відтак доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості рішення є безпідставними.

Підсумовуючи викладене, слід зазначити, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено. При цьому, доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, висновків суду не спростовують та на законність рішення не впливають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

Г.В.Крижанівська