Справа № 362/6103/15-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/3571/16 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 46 23.08.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

23 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сліпченка О.І.

суддів: Мережко М.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря : Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2016 року по справі за позовом Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Головного управління Держземагенства у Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області. ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року прокурор в інтересах держави в особі: Головного управління Держземагенства у Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» звернувся із вищенаведеним позовом, який обґрунтовував тим, що Державному підприємству «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» (далі - ДП «ДСВ ІФРГ НАН України») 20 травня 2002 року видано Державний акт на право постійного користування землею НОМЕР_1, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102. Рішенням господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року задоволено позов Глевахівської селищної ради, припинено ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 387,19 га, вилучено у ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» вказану земельну ділянку, визнано недійсним державний акт на право користування землею, виданий ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», та скасовано його державну реєстрацію.

В подальшому, Глевахівська селищна рада здійснювала розпорядження землями вилученими у ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» за рішенням господарського суду Київської області від 30 грудня 2008 року.

Так, ОСОБА_5 за рішенням Глевахівської селищної ради від 23 лютого 2010 року № 851-34-V передано у власність земельну ділянку, кадастровий НОМЕР_2, площею 0,10 га, а в подальшому видано державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_8; ОСОБА_6 передано земельну ділянку кадастровий НОМЕР_3, площею 0,10 га, а в подальшому видано державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4.

В подальшому 29.05.2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно договорів купівлі-продажу відчужили ОСОБА_4 земельні ділянки загальною площею 0,20 га з кадастровими номерами НОМЕР_5 та НОМЕР_6, які згідно інформації Управління Держкомзему знаходиться в межах земель переданих в постійне користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».

Разом з цим, рішенням господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 року задоволено подання Васильківського міжрайонного прокурора за нововиявленими обставинами переглянуто та скасовано рішення цього суду від 31 грудня 2008 року та прийнято нове рішення, яким в позові Глевахівської селищної ради відмовлено в повному обсязі.

Постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02 липня 2010 року, рішення господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 року залишено без змін.

23 червня 2011 року Вищим господарським судом України розглянуто касаційну скаргу селищної ради та винесено постанову у справі № 18/595-08/17/4, якою касаційну скаргу Глевахівської селищної ради залишено без задоволення, а постанову Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02 липня 2010 року залишено без змін.

Тому, на думку прокурора, земельну ділянку площею 387,19 га залишено в постійному користуванні ДП «ДСВ ІФРГ НАН України», і на даний час підстав для проведення вилучення 387,19 га земель з постійного користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» зникла. А відтак, передача згаданих земель у власність фізичним особам порушує поновлені права позивача і ці землі мають бути повернуті у користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».

Прокурор зазначає, що за таких обставин Глевахівська селищна рада, прийнявши рішення від 23 лютого 2010 року № 851-34-V, в частині надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки кадастровий НОМЕР_2 та ОСОБА_6 земельної ділянки кадастровий НОМЕР_7, діяла за відсутності для цього повноважень і з порушенням ч. 3 ст. 5 ЗУ «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», ч. 5 ст. 116, ч. 9 ст. 149 та ч. 2 ст. 150 Земельного кодексу України, а тому спірне рішення не є підставою припинення права користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» вказаними земельними ділянками та підлягає визнанню незаконним і скасуванню.

Оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 спірні державні акт на право власності на земельні ділянки були зареєстровані у встановленому законом порядку та земельні ділянки вибули з володіння позивача, то відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише шляхом скасування реєстрації цих державних актів, визнання права постійного користування на земельні ділянки за ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» та витребування ділянок на користь позивача, а враховуючи, що 29 травня 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відчужили земельні ділянки ОСОБА_4, то просив витребувати їх у останнього, право власності у якого визнати відсутнім.

11 квітня 2016 року за вих. № 6945 вих-16 Києво-Святошинською місцевою прокуратурою уточнено заявлені вимоги, а саме прокурор просив виключити п. 9 позовних вимог прокурора, а саме щодо визнання відсутнім права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер НОМЕР_5, яка розташована по АДРЕСА_1 цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; та п. 10 позовних вимог щодо визнання відсутнім права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер НОМЕР_6, яка розташована по АДРЕСА_1 цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у зв'язку з відмовою прокурора від вказаних позовних вимог.

Заочним рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

Обґрунтовуючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не доведено належними доказами обставини, на які він посилається, оскаржуване рішення Глевахівської селищної ради прийняте в період чинності рішення господарського суду Київської області від 31.12.2008року, яким припинено право постійного користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» на земельну ділянку.

У апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, при цьому посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

За вимогами ч. 1 ст. 131 ЦПК України, сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відмовляючи у позові з підстав недоведеності доводів прокурора про передачу ділянки у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за рахунок земель ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України», місцевий суд не звернув уваги, що на підтвердження своїх позовних вимог прокурор надав суду лист Управління Держземагенства у Васильківському районі № 10-1009-0.2-2/2-15 від 05 січня 2015 року, згідно якого земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_5 та НОМЕР_6 має перетин із ділянкою державного підприємства (т.1 а.с.22).

Крім того, згідно наданого прокурором листа Головного управління Держземагенства у Київській області № 10-10-0.3-4058/2-15 від 13 червня 2015 року на запит прокурора від 25 лютого 2015 року земельні ділянки з вказаними кадастровими номерами входить в межі ділянки ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України» (т.1 а.с.153).

До вказаного листа Головне управління Держземагенства у Київській області додали належним чином посвідчену карту-схему земельної ділянки державного підприємства, на якій вказано розташування наданої ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельних ділянок (т.1 а.с.154).

Окрім цього, Науково-дослідним інститутом геодезії і картографії Державної служби України зпитань геодезії, картографії у 2016 році розроблено Науково-технічних звіт щодо відновлення значень координат меж земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні в ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».

В результаті проведеного дослідження встановлено ідентичність координат кутів повороту земельних ділянок, які приведені в документах:

- Технічна документація по складанню державного акту на право постійного користування землею Дослідному сільськогосподарському виробництву ІФРГ НАН України Васильківського району Київської області. Київ, 2000 рік. Виконавець робіт: Інститут землеустрою. Київське відділення Української академії аграрних наук.

- Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) згідно державного акта на постійне користування серія ІІ-КВ №001432-270 від 20.05.2002 року.

Крім цього, у 2016 році Державним підприємством "Київський науково- дослідний та проектний інститут землеустрою" з урахуванням технічної документації № Ь ІХ/8-93 та розробленого науково-технічного звіту здійснено викопіювання із ортофотоплану в межах Глевахівської селищної ради із нанесенням місць взаємного розташування 15 земельних ділянок ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» та земельних ділянок, незаконно розданих селищною радою упродовж 2008-2010 років. Вказаним викопіюванням підтверджено факт накладення земельної ділянки відповідача накладається на земельну ділянку № 5 ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» загальною площею 52,1497 га.

При цьому, у складі технічної документації № Ь ІХ/8-93, міститься кадастровий план та план меж земельних ділянок ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».

Так, з кадастрового плану земель Дослідного сільськогосподарського виробництво ІФРГ НАН України, який підписаний та скріплений печатками Глевахівського селищного голови ОСОБА_7, директором ДСВ ІФРГ НАН України ОСОБА_8, начальником районного відділу земельних ресурсів ОСОБА_9, чітко вбачається місцезнаходження земель ДСВ ІФРГ НАН України на території Глевахівської селищної ради.

Крім того, в плані меж земель ДСВ ІФРГ НАН України, що розташовані на території Глевахівської селищної ради, також чітко зазначено місце розташування 15-ти земельних ділянок ДСВ ІФРГ НАН України та схематично відображено такі землі.

Отже вказані письмові документи, які згідно ст.57 ЦПК України є належними письмовими доказами, доводять факт виділення у власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ділянки за рахунок земель ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики Національної академії наук України», при цьому відповідачами не спростовані.

Надані докази, повністю спростовують висновки суду першої інстанції щодо недоведеності вимог прокурора.

Також, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції, як на підставу відмови у позові, на ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Основною метою вказаної норми є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення. Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов'язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.

Так, як зазначав прокурор, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 набули права власності на спірні земельні ділянки, які перебували у користуванні ДП, незаконно, які не були вилучені у встановленому порядку. Фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про безоплатну передачу земельної ділянки та повернення її у власність держави і у користування законного користувача ДП.

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ч.5 ст. 116 ЗК України, надання земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, проводиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності.

Відповідно до положень ст.ст.125, 126 ЗК України (в редакції чинній на час видачі ДП державного акту у 2002 році) право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом.

Відповідно до положень ст.149 ЗК України земельні ділянки, що перебувають у постійному користуванні, можуть вилучатись у землекористувачів лише за їх згодою на підставі рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Згідно ст.84 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної і приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані державні, у тому числі казені підприємства.

Відповідно з ч. 9 ст. 149 ЗК України земельні ділянки - рілля державної власності, що перебувають у постійному користуванні можуть вилучатися лише Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЗК України, землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів відносяться до особливо цінних земель. Вилучення особливо цінних земель для несільськогосподарських потреб не допускається, за винятком випадків, визначених ч.2 ст.150 ЗК України.

Згідно з ч.2 ст.150 ЗК України, земельні ділянки особливо цінних земель, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть вилучатися за постановою Кабінету Міністрів України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

Згідно ч.3 ст.5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності НАН України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» вилучення земельних ділянок НАН чи галузевих академій може здійснюватися лише за згодою Президії НАН України.

Колегією суддів встановлено, що передана у власність відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельних ділянок, які відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення і відноситься до особливо цінних земель (землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів) і знаходяться в межах земель, переданих у постійне користування ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», у встановленому законом порядку не вилучалася у державного підприємства, не змінювалося їх цільове призначення, а відтак рішення Глевахівської селищної ради від 23 лютого 2010 року № 851-34-V про передачу ділянок у власність відповідачів та видачу їм державних актів на право власності на земельні ділянки суперечить вимогам закону та порушує права держави і ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», які підлягають до захисту.

Відповідно до ст.21 Цивільного кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Як зазначено в ч.1 ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Згідно ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

З огляду на встановлені обставини справи та приписи закону колегія суддів визнає незаконним і скасовує оспорюване рішення Глевахівської селищної ради від 23 лютого 2010 року та визнає недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, НОМЕР_8 виданий на ім'я ОСОБА_5, державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, НОМЕР_4 на ім»я ОСОБА_6 та скасовує їх державну реєстрацію.

Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без правової підстави заволоділа ним.

Згідно з п.3 ч.1 ст.388 цього Кодексу якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника не з його волі будь-яким шляхом.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 є добросовісним набувачем земельної ділянки, оскільки 29.05.2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно договорів купівлі-продажу відчужили ОСОБА_4 земельні ділянки загальною площею 0,20 га з кадастровими номерами НОМЕР_5 та НОМЕР_6, при цьому він не знав і не міг знати про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не мали права відчужувати її, колегія суддів відповідно до ст.387 ЦК України та ст.ст.395,396 ЦК України вважає за необхідне витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 на користь Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» спірні земельні ділянки загальною площею 0,20 га з кадастровими номерами НОМЕР_5 та НОМЕР_6.

Такий спосіб захисту повністю відповідає приписам ст.ст.387, 396 ЦК України, згідно яких положення щодо захисту прав власника поширюються і на особу, яка має речове право на чуже майно, в даному випадку державне підприємство має речове право у вигляді права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача Глевахівську селищну раду Васильківського району Київської області судові витрати.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області задовольнити.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Києво-Святошинської місцевої прокуратури задовольнити.

Визнати незаконним і скасувати рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області від 23 лютого 2010 року № 851-34-V в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_5 та у власність ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_6.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована по АДРЕСА_1 в селищі Глеваха Васильківського району Київської області кадастровий номер НОМЕР_5, виданий 28 квітня 2010 року на ім'я ОСОБА_5 НОМЕР_8 та скасувати його державну реєстрацію.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована по АДРЕСА_2 в селищі Глеваха Васильківського району Київської області кадастровий номер НОМЕР_6, виданий 28 квітня 2010 року на ім'я ОСОБА_6 НОМЕР_4 та скасувати його державну реєстрацію.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» земельну ділянку площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_1 кадастровий номер НОМЕР_5, та площею 0,10 га за адресою АДРЕСА_2 кадастровий номер НОМЕР_6.

Стягнути із Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, судовий збір в розмірі 816,66 гривні на користь прокуратури Київської області.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :