Справа № 308/5681/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючого - судді Придачук О.А.

при секретарі Бомбушкар В.П.

з участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 03.07.2007 року між ОСОБА_3 та Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (08.07.2009 р. змінено найменування на ПАТ «Універсал Банк»), було укладено кредитний договір №06/1009К-07, згідно якого кредитор надав позичальнику кредит у сумі 26000,00 дол. США під 11,95% річних

У забезпечення виконання зобовязань позичальника 03.07.2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Універсал Банк» було укладено договір поруки №06/1010П-07, згідно якого відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Також, у забезпечення виконання зобовязань позичальника було укладено договір іпотеки від 03.07.2007 року предметом якого є нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира, загальною площею 29,6 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

У зв'язку з тим, що позичальник не виконав зобов'язання по кредитному договору, на протязі тривалого часу не сплачував чергові платежі за кредитором, в результаті чого виникла заборгованість за користування кредитними коштами, яка станом на 30.04.2015 становить 21330,87 дол. США, еквівалент в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 439199,67 грн.

На підставі наведеного просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4В на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 21330,87 дол. США, а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

В судове засідання представник ПАТ «Універсал Банк» не зявився, однак надав заяву згідно якої просить розглянути позовну заяву без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 06.09.2016 року, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що дія договору поруки, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 03.07.2007 року за № 06/1010ІІ-07 про забезпечення кредитного договору № 06/1009К-07 від 03.07.2007 року припинена на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України 10.01.2015 року, і лише до цієї дати банк мав можливість звернутися до суду з вимогою про стягнення з поручителя ОСОБА_1 заборгованості позичальника, в той час як позов подано до суду 19.05.2015 року.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1, та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 13.02.2015 року відповідач ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_5 та після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_5, що вбачається з свідоцтва про шлюб серії І-ФМ № 120656, виданого виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 13.02.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.07.2007 року між ВАТ «Універсал Банк», (08.07.2009 року змінено найменування на ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_3, було укладено кредитний договір №06/1009К-07, згідно якого останній отримав кредит в сумі 26000,00 дол. США, терміном 360 місяців, з кінцевою датою погашення кредиту 02.07.2037 року, із сплатою 11,95 % річних.

03.07.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №2797, за умовами якого іпотекодавець передав в якості забезпечення зобовязань за кредитним договором 06/1009К-07 від 03.07.2007 року в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 29,6 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та відсотків за його користування належним чином не виконав.

З наявного в матеріалах справи розрахунку слідує, що станом на 30.04.2015 року заборгованість ОСОБА_3 по кредитному договору 06/1009К-07 від 03.07.2007 року становить 21330,87 дол. США, з яких: 722,20 дол. США прострочена заборгованість по кредиту; 19354,16 дол. США сума дострокового стягнення кредиту; 786,28 дол. США - відсотки; 468,23 дол. США - пеня.

Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до роз»яснень, що містяться в п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 № «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає, про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст. 533 ЦПК України.

Враховуючи наведене та те, що в судовому засіданні належними доказами встановлено, що ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання по поверненню кредиту та відсотків за користування ним належним чином не виконав, що привело до виникнення заборгованості, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №06/1009К-07 від 03.07.2007 року в розмірі 21330,87 дол. США.

З приводу заявлених позовних вимог до ОСОБА_5 (ОСОБА_4В.) суд приходить до наступного.

Як встановлено в ході розгляду справи, в якості забезпечення виконання зобов'язання позичальника ОСОБА_3, 03.07.2007 року між позивачем та ОСОБА_4, був укладений договір поруки №06/1010П-07, згідно умов якого поручитель зобовязується перед кредитором відповідати за несвоєчасне та повне виконання ОСОБА_3 зобовязань, що випливають з кредитного договору №06/1009К-07 від 03.07.2007 року.

Верховний Суд України 17 вересня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором і зробив правовий висновок про те, що, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання, якщо кредитор не пред»явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов»язання не встановлено або встановлено моментом пред»явлення вимоги), якщо кредитор не пред»явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України ) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб»єктивного права кредитора й суб»єктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред»явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на передбачений строк поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов»язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред»явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред»явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості пред»явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним зобов»язання за договором повинно бути пред»явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов»язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або із дня настання строку виконання основного зобов»язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов»язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

В ст. 360-7 ЦПК України вказано, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитним договором прострочення по кредиту виникло у позичальника 10.07.2014 року, і у всі наступні періоди платежів сума простроченого боргу збільшувалася, позичальник припинив виплати і по тілу кредиту і по відсотках.

Пунктами 10.3 та 10.3.1 визначено, що банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені договором у разі якщо позичальник порушує терміни платежів, що встановлені договором.

Виходячи з наведеного у банку саме 10.07.2014 року виникла можливість захистити своє порушене право шляхом звернення до позичальника, поручителя чи суду з метою захисту порушених прав.

Таким чином, судом встановлено, що позивач пропустив шість місяців із моменту настання строку погашення позичальником чергового платежу за основним зобовязанням, а тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що порука ОСОБА_4 є припиненою на підставі ч. 1 та ч.4 ст. 559 ЦК України, а тому позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_4 (ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено 3654,00 грн. судового збору, а тому суд вважає, що з ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача зазначені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 526, 533, 554, 610, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 14, 60, 88, 208, 209, 226, 227, 233, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №06/1009К-07 від 03.07.2007 року в розмірі 21330, 87 (двадцять одну тисячу триста тридцять дол. США 87 центів) доларів США, а також 3654 грн. судового збору.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7