Справа № 521/4303/16-ц
Провадження №2/521/2529/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2016 року м.Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Мазун І.А.
при секретарі - Бурдейному В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», за участю 3-х осіб - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію переходу права власності, скасування запису про право власності, -
інтересах сім'ї, чим та порушила право на житло спільного сина - ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживав під час укладання договорів в предметі іпотеки. Крім того, 18.08.2016р. він з реєстру речових прав на нерухоме майно дізнався про те, що відповідач ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» примусово, в односторонньому порядку, на підставі рішення приватного нотаріусу Кобелєвої Алли Михайлівни переоформив право власності 04.04.2016 р. на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та є предметом іпотеки, - на своє ім'я. При цьому, позивач зазначає, що наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження АДРЕСА_1, а саме, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.09.2013р. (номер запису обтяження 14065990); постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.12.2009р. (номер запису обтяження 14065948); постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.11.2009р. (номер запису обтяження 14065930); запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (запис внесений на підставі договору іпотеки від 24.09.2007р., номер запису обтяження 14065897), є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки такі обтяження не будуть зняті. Крім того, реєстраційний запис про право власності №16045880 від 04.04.2016р., внесений на підставі рішення нотаріусу від 07.04.2016 року, підставою виникнення права власності значиться: договір іпотеки № 3835 від 24.09.2007р. видавник ПН ОМНУ Харитонова Т.Є. до того ж, запис про право власності виник пізніше на три дні чим підстава - рішення нотаріусу. Також зазначав, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», яке набуло 11.06.2012р. права вимоги за Кредитним та Іпотечним договорами згідно договору відступлення прав вимоги за договорами 2459-2460, використав спосіб звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки шляхом рішення суду і звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя, що порушує ст. 61 Конституції України.
В судове засідання позивач не з»явився, надав суду заяву, в якій підтримав змінену позовну заяву, просив її задовольнити та слухати справу у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, сповіщена належним чинлом.
Представник відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», 3-тя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна в судове засідання не з'явились, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому суд вважає за можливе, у відповідності до ст.224 ЦПК України, та зі згоди позивача, провести заочний розгляд справи.
Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
20 липня 2015 року Приморський районний суд міста Одеси, розглянувши справу 522/6992/15-ц за заявою ОСОБА_1, за участю ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, прийняв рішення, яким встановив факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 03.11.2014 року. Рішення суду набрало законної сили 31.07.2015 року.
Отже, предметом іпотеки була нерухомість, що перебувала у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, згоду на відчуження якої ОСОБА_1 не надавав, і відповідно, не давав своєї згоди на укладення іпотечного договору між банком та ОСОБА_2
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку».
Іпотека, як правовий інститут, виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у
встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.
Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або)державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.
Згідно п.25 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при оспоренні договору застави (іпотеки), суд має враховувати положення статті 578 ЦК України, згідно з яким майно, що є у спільній власності, може бути передано у заставу лише за згодою іншого з подружжя, який у разі предявлення позову про звернення стягнення на таке майно має бути залучений до участі у справі.
У п. «д» п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами) розяснено, що відсутність згоди другого (подружжя) на відчуження спільного майна може бути підставою для визнання недійсною угоди в тому випадку, коли угода потребувала обовязкового нотаріального посвідчення (ст.65 СКУ), або судом установлено, що сторони (сторона) в угоді діяли недобросовісно.
Поняття, зміст права власності та його здійснення викладено в нормах ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер, зміст якого становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечувати всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його прав власності з боку будь-яких осіб.
Згідно з положенням ч.1 ст.203 ЦК України, правочин не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст.205 ЦК України передбачено, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Так як майно придбане за кошти подружжя є спільною сумісною власністю, передано в іпотеку без згоди співвласника (одного з подружжя), то наявність таких обставин свідчить про невідповідність договору іпотеки актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень ч.1 ст.203, ч.1 ст.205 ЦК України.
Таким чином, позивач по справі, як співвласник майна, що є у спільній сумісній власності, не надавав своєї згоди на укладення ОСОБА_2 договору іпотеки з ПАТ «УкрСиббанк» від 24 вересня 2007 року, що є підставою для визнання цього договору недійсним, з викладених вище підстав.
Між тим, слід зазначити, що позовні вимоги стосовно визнання договору кредиту від 24 вересня 2007 року недійсним задоволенню не підлягають, оскільки у розумінні ст. 65 СК України, він не є правочином з розпорядження спільним майном подружжя.
Згідно до довідці №66149144 від 18.08.2016р., ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі рішення №29150076 від 04.04.2016р. 15:07:19 приватного нотаріусу Кобелєвої Алли Михайлівни набув право
власності 04.04.2016 р. на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі «Квартира») і є предметом іпотеки на своє ім'я.
Правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-IV (надалі - Закон №1952-IV).
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.
Згідно з ч. 2 ст. 9 вищезазначеного Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.
Пунктом 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону.
Проаналізувавши наведені норми матеріального права, копії документів, на підставі яких було проведено державну реєстрацію речових прав, витребуваних від приватного нотаріуса Кобелєвої А.М., в тому числі наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження АДРЕСА_1, а саме, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.09.2013р. (номер запису обтяження 14065990); постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.12.2009р. (номер запису обтяження 14065948); постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.11.2009р. (номер запису обтяження 14065930); запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна (запис внесений на підставі договору іпотеки від 24.09.2007р., номер запису обтяження 14065897), суд приходить до висновку, що існування заборон було безумовною перешкодою для здійснення реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте (даний висновок узгоджується із висновком Верховного Суду України, викладеними у постанові від 11.11.2014 року).
ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» 04.04.2016р. звернулось до Нотаріуса із заявою про державну реєстрацію права власності на підставі спірного Іпотечного договору.
Водночас реєстраційний запис про право власності №16045880 від 04.04.2016р., внесений на підставі рішення Нотаріуса від 07.04.2016 року, підставою виникнення права власності значиться: договір іпотеки № 3835 від 24.09.2007р. видавник ПН ОМНУ Харитонова Т.Є. до того запис про право власності виник пізніше на три дні чим підстава - рішення Нотаріусу.
Пунктом 4.2. Договору іпотеки встановлений певний порядок звернення стягнення на майно. Цим положенням Договору іпотеки встановлено три окремих способу звернення стягнення на предмет іпотеки (на підставі виконавчого напису нотаріусу; на підставі рішення суду; на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя).
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.09.2009 року у справі № 2-7379/09 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1325037,88 грн було вирішено стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат у розмірі 1325037,88 грн.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2014 року по справі № 2-7379/09, яка набрала законної сили 06.10.2014р. ОСОБА_2 було надано розстрочку виконання Заочного рішення від 28.09.2009 року до 10.09.2020 року.
Таким чином ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», яке набуло 11.06.2012р. права вимоги за Кредитним та Іпотечним договорами згідно договору відступлення прав вимоги за договорами 2459-2460, використав спосіб звернення стягнення на майно, що є предметом іпотеки шляхом рішення суду і звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя порушує ст. 61 Конституції
України, якою встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення» та моє право як співвласника предмету іпотеки.
Дії Нотаріуса щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі Договору іпотеки, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (Розділи 4, 5 Договору іпотеки), є протиправними, у зв'язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном, а тому підлягають скасуванню прийняте Нотаріусом рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» індексний номер: 29150076 від 07.04.2016 15:07:19 та підлягаю скасуванню номер запису про право власності: 14065880 у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень.
Крім того, рішення Нотаріуса від 07.04.2016 р. прийняте в порушення ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», якою встановлене, що «не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку).
Водночас, підпис іпотечного договору з застереженням щодо передачі іпотекодержателю права власності на нерухоме майно не є згодою власника на відчуження нерухомого житлового майна, у розумінні п.1 ч.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Згідно до матеріалів реєстраційної справи щодо об'єкту нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1, 04.04.2016 року, до державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, м. Київ Кобелєвої А.М. надійшла заява представника ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» Ярошенко Г.А. для проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 За результатами розгляду вказаної заяви, відповідачем прийняте рішення №29150076, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності форма власності: приватна на квартиру № АДРЕСА_1 27.03.2014 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» оформлено повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки вих. №734911/К3, яким повідомляло ОСОБА_2 про обов'язок в порядку ст.ст. 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого листа виконати основне зобов'язання, а також повідомити про свій намір у разі його наявності, купити предмет іпотеки і набути переважне право на його придбання. Вказаним повідомленням також було роз'яснено, що відсутність повідомлення про намір придбати предмет іпотеки або ухилення з будь-яких причин від укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом п'яти днів з дня згоди та закінчення вказаного тридцятиденного строку призведе до втрати нею права на придбання предмета іпотеки. І як наслідок, у разі невиконання даної вимоги, іпотекодержателем буде застосовано звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності (ст. 37 Закону України «Про іпотеку») або продаж від імені ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу предмета іпотеки в порядку ст. 38 зазначеного закону за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки. Проте, в матеріалах реєстраційної справи відсутні докази того, що саме ОСОБА_2 розписалась за отримання саме цього вищезазначеного листа. Разом з цим, в матеріалах справи міститься поштове повідомлення від 10.04.2016р. про відправлення невідомої кореспонденції, відправником за яким значиться ТОВ «УКРБОРГ», яке взагалі не є кредитором, а адресатом- Рафальська Л.Х. Проте, вказана копія документу не підтверджує факт отримання ОСОБА_2 саме листа ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про намір звернути стягнення на предмет іпотеки вих. №734911/К3, від 27.03.2014р.
Крім того, нотаріусом, в порушення п.1 ч. 2 ст. 9 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не встановлена відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Так, нотаріусом взагалі не було не перевірено, та не встановлено, чи існували на час звернення стягнення на майно, невиконані зобов'язання у ОСОБА_2 перед ТОВ «Кей-Колект»
Відповідно до умов кредитного договору від 27 вересня 2007 року сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе
зобов'язані, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у
визначеній сумі підлягав виконанню у строк до вересня 2028р. Між тим, рішенням Приморського районного осуду м.Одеси від 28.09.2009р. було встановлено, що сторонами встановлений новий термін погашення боргу, а саме - 29.12.2008р., у звязку із формуванням відповідачем письмової вимоги про дострокове повернення кредиту, яку ОСОБА_11 отримала 27.11.2008р.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).
При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року (справа № 6-20цс14).
Тобто, нотаріусом не перевірено та не надана правова оцінка того, що на час звернення стягнення на майно та реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект» фактично строк позовної давності сплив.
Відповідно до положень ст.41 Конституції України та ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності.
Відповідно до положень ч.1 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений чи обмежений в праві власності.
У відповідності до ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Зазначеним Рішенням нотаріуса від 07.04.2016р. порушені права позивача як співвласника нерухомого майна, гарантовані йому державою Україна, ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року, норми якого згідно положень ст.9 Конституції України мають приорітет над нормами відчизнаного законодавства.
Більш того, вказане рішення нотаріуса порушило право на житло неповнолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживє в спірній квартирі.
Основним законом, який регулює охорону дитинства в нашій державі, є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого кореспондуються з нормами Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991, в якій встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна (стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей»).
Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.
Правочини, які не можуть вчиняти батьки без дозволу органів опіки та піклування відповідно до ст. 177 Сімейного кодексу України є відмова від майнових прав дитини, до яких відноситься, зокрема, і право користування жилим приміщенням, оскільки відповідно до ч. 2,3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Частина 3 ст. 29 Цивільного кодексу України, визначає, що місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з яким вона проживає.
Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Аналіз положень Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства», дає можливість стверджувати, що законодавчі акти вимагають здійснення контролю за збереженням житлових та майнових прав дітей саме на етапі вчинення правочинів з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти, шляхом надання органами опіки та піклування згоди на вчинення зазначених правочинів.
З наведеного можна зробити висновок, що відповідачем та третьою особою були вчиненні дії, які фактично направлені на незаконне подолання заборон на примусове відчуження нерухомого майна, встановлених на законодавчому рівні, що є грубим порушенням права приватної власності позивача та його дітей.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.60, 65,74 Сімейного кодексу України, ст.ст.190, 215, 216, 368, 369, 553 Цивільного кодексу України , ст.ст.212-215, 217, 218, 224-226 ЦПК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», за участю 3-х осіб - Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію переходу права власності, скасування запису про право власності задовольнити частково.
Визнати договір іпотеки від 24 вересня 2007 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 за яким було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 недійсним; припинити заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1, накладену при посвідченні договору іпотеки 24 вересня 2007 року; виключити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку квартири АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно, що був внесений на підставі іпотечного договору від 24.09.2007р., зареєстрований під №3835 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.С.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» та ОСОБА_2 в рівних частках на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1593,60 гривень.
В задоволенні іншої частини позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення, позивачем - в загальному порядку.
ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН