Справа №463/1639/15-ц
Провадження №2/463/495/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 січня 2016 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань Миличук У.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору застави майнових прав, -

в с т а н о в и в:

позивачі звернулися до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним договору застави майнових прав від 16.05.2011р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

Свої вимоги мотивують тим, що 19.04.2012р. між відповідачем ОСОБА_5 та позивачами були укладені договори дарування майнових паїв, які були посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я.

В листопаді 2013 року відповідач ОСОБА_4 (до зміни прізвища ОСОБА_6) звернувся до Жовківського районного суду Львівської області із позовом про визнання вищевказаних договорів дарування недійсними з тих підстав, що такі укладені без його згоди як заставодержателя майнових прав згідно з договором застави майнових прав, укладеного 16.05.2011р. між ним та відповідачем ОСОБА_5

Разом з тим, позивачі вважають, що договір застави майнових прав від 16.05.2011р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є фіктивним, оскільки був підписаний значно пізніше, ніж 16.05.2011р. - безпосередньо перед зверненням ОСОБА_4 до Жовківського районного суду Львівської області, тобто в кінці 2013 року. Вказаний договір укладався без наміру створення правових наслідків, обумовлених ним, а виключно з метою створення фіктивної підстави для подання позову про визнання недійсними договорів дарування.

Так, у п.5 договорів дарування від 19.04.2012р. зазначено, що майнові паї, які є предметом договорів, на момент укладення договорів дарування нікому іншому не продані, не подаровані, не відчужені іншим способом, не заставлені, в податковій заставі, спорі та під забороною (арештом) не перебувають, не є внесками до статутних фондів підприємств, не здані в оренду, а також прав щодо них в третіх осіб, як в межах, так і за межами України, немає.

Тобто ОСОБА_5 при укладенні договорів дарування засвідчила як позивачам, так і приватному нотаріусу, що майнові паї, які відчужувались, на момент укладення договорів дарування не були заставлені і прав щодо них у третіх осіб немає.

Більше того, відповідачем ОСОБА_4 не було зареєстроване обтяження за договором застави майнових прав від 16.05.2011р. в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що на думку позивачів підтверджує відсутність у сторін наміру настання передбачених договором правових наслідків.

Крім цього, вважають, що оспорюваний договір застави майнових прав від 16.05.2011р. суперечить вимогам ст.576 ЦК України та ст.6 Закону України «Про заставу», тому підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки майно пайового фонду КСП «Гряда» належить його членам на праві спільної часткової власності, а майновий пай - це частка майна членів підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду. Право щодо передачі в заставу майнового паю власник набуває тільки після виділення відповідного майна в натурі. При цьому, член КСП «Гряда» може отримати пай натурою тільки при виході з підприємства (припинення членства), і це питання вирішується на загальних зборах членів підприємства.

Таким чином позивачі вважають, що з метою передачі свого майнового паю у пайовому фонді майна КСП «Гряда» у заставу, ОСОБА_5 необхідно було спочатку вийти з підприємства (припинити членство в підприємстві) та отримати майновий пай натурою, а оскільки майнові паї в натурі не виділялися, то і не могли бути предметом застави.

Враховуючи вищенаведене просять позов задовольнити та визнати недійсним договір застави майнових прав від 16.05.2011р., укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5

В судове засідання позивачі не з'явилися, ОСОБА_3 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 подали заяву про розгляд справи без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечили та просили позов задовольнити.

Відповідачі у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, а також через оголошення у пресі, причин неявки суду не повідомили. Тому суд вважає, що у відповідності до ст.224 ЦПК України, оскільки позивачі не заперечують проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідачів, ухваливши заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного суду України, наданих у п.24 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 N 9, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 договір застави майнових прав, яким забезпечується виконання останньою усіх її зобов'язань перед ОСОБА_6, що виникли з договору позики на суму 700000 грн., який підтверджується розпискою від 16.05.2011р., укладений 16.05.2011р. Предметом застави є майнові паї у пайовому фонді майна КСП «Гряда», номінальною вартістю 766528 грн., які належать заставодавцю на праві власності, що підтверджується свідоцтвами про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновими сертифікатами), виданими Грядівською сільською радою Жовківського району Львівської області (а.с.5).

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_6 08.04.2014р. змінив прізвище на ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені (а.с.75).

Разом з тим, як вбачається з копії договору дарування майнового паю, укладеного 19.04.2012р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.7-8) перша передала у власність останнього майновий пай у пайовому фонді майна КСП «Гряда», номінальною вартістю 192539,25 грн., що становить 24,89369 відсотків пайового фонду підприємства. При цьому, у п.5 договору зазначено, що майновий пай на момент укладення цього договору нікому іншому не проданий, не подарований, не відчужений іншим способом, не заставлений, в податковій заставі, спорі та під забороною (арештом) не перебуває, не є внесками до статутних фондів підприємств, не зданий в оренду, а також прав щодо них в третіх осіб, як в межах, так і за межами України, немає.

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я. та зареєстрований в реєстрі за №1467.

Як вбачається з копії договору дарування майнового паю, укладеного 19.04.2012р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с.9-10) перша передала у власність останнього майновий пай у пайовому фонді майна КСП «Гряда», номінальною вартістю 192539,25 грн., що становить 24,89369 відсотків пайового фонду підприємства. При цьому, у п.5 договору зазначено, що майновий пай на момент укладення цього договору нікому іншому не проданий, не подарований, не відчужений іншим способом, не заставлений, в податковій заставі, спорі та під забороною (арештом) не перебуває, не є внесками до статутних фондів підприємств, не зданий в оренду, а також прав щодо них в третіх осіб, як в межах, так і за межами України, немає.

Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я. та зареєстрований в реєстрі за №1463.

Вищенаведене свідчить про те, що на момент укладення договорів дарування майно, яке є їх предметом, у заставі, зокрема і на підставі оспорюваного договору, не перебувало.

Крім цього, ОСОБА_4 не було зареєстровано обтяження за договором застави майнових прав від 16.05.2011 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Таким чином, відповідачами не вчинено будь-яких дій на виконання договору застави майнових прав від 16.05.2011 року, що дає підстави розцінювати такий як правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, а відтак підлягає визнанню його судом недійсним.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, відповідачами не подано суду жодних доказів на спростування фіктивності договору застави майнових прав від 16.05.2011р., суд приходить до висновку, що позивні вимоги про визнання вказаного договору недійсним підлягають до задоволення.

Задовольняючи позов, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь ОСОБА_3 слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені (а.с.1) судові витрати, що становлять 243 грн. 60 коп. судового збору по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-214, 224-226 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати недійсним договір застави майнових прав від 16 травня 2011 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одну гривню вісімдесят копійок) судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одну гривню вісімдесят копійок) судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м.Львова. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Р.Я.Головатий