Справа № 309/2630/15-ц
Провадження № 2/309/138/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Лук'янової О.В.

при секретарі Данило І.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хуст справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, посилаючись на те, що:

-він є громадянином Італії, приїхав в Україну в 2003 році, де проживає та офіційно працевлаштований по теперішній час;

-в 2004 році він познайомився з відповідачем, з якою підтримував деякий час дружні стосунки та згодом - у тому ж 2004 році вони почали з нею проживати разом як подружжя в місті Тячів - в будинку батьків дружини;

-у зв'язку з тим, що відповідач не змогла знайти порозуміння з власними родичами, а також враховуючи серйозність їх спільних намірів проживати однією сім'єю, ними було прийнято рішення про необхідність купівлі будинку;

-оскільки на той час в Україні у них з відповідачем були відсутні кошти на купівлю будинку, він був змушений привезти власні заощадження, які знаходилися в банку Італії;

-в грудні 2005 року вони придбали будинок /коробку/, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, у ОСОБА_7 за 10000 доларів США. Нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу буд оформлений лише на відповідача ОСОБА_2, оскільки на той час у них були добрі відносини і у нього не було жодних підстав вважати, що він може бути в майбутньому ошуканим;

-при оформленні договору купівлі-продажу він був присутній, після його укладення вони поїхали додому до продавця ОСОБА_7, де він особисто розрахувався з ОСОБА_7 за будинок;

-в 2006 році він власноручно та за власні кошти облаштував дві кімнати в будинку, де вони з відповідачем та її донькою почали проживати разом, а вже у період 2008-2009 років будинок був повністю облаштований;

-весь час проживання в Україні він мав та має постійне місце роботи та стабільні заробітки;

-за весь період сумісного проживання він працював, а відповідач займалася вихованням дитини та домогосподарством;

-всі будівельні матеріали були придбані ним за власні кошти на протязі всього часу їх спільного проживання;

-на протязі 11 років вони проживали спільно як повноцінна, любляча родина, вели господарство: тримали свиней, гусей, качок, займалися огородництвом, у них був спільний побут, спільні кошти;

-у 2014 році йому було зроблено складну операцію на серці, після чого їх відносини з відповідачем погіршилися, однак, незважаючи на хворобу, він продовжував працювати і працює по теперішній час в ТОВ «Флоріан Шуз», де має непоганий, стабільний дохід, який він витрачає на родину;

-у теперішній час відповідач повідомила його, що має намір продати їх спільний будинок і він протягом двох тижнів повинен його звільнити;

-на даний час він не має житла ні в Італії, ні в Україні, оскільки всі зароблені кошти витрачав на спірний будинок, він продовжує працювати в Україні та має намір проживати тут постійно,

звернувся до суду з позовом та просить: встановити факт проживання однією сім'єю та ведення спільного домашнього господарства громадянами: ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в період з 2004 року по 2015 рік включно; визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_1 заявлений позов підтримала та просила його задовольнити.

Позивач ОСОБА_5, будучи допитаним в судовому засіданні 9 листопада 2015 року через перекладача, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Відповідач ОСОБА_2 пояснила суду, що, хоча вони фактично і проживали з ОСОБА_5 у період з травня 2006 року по 2015 рік в належному їй будинку за адресою: АДРЕСА_1, але вона не вважала їх єдиною сім'єю, оскільки їй відомо, що у позивача в Італії є дружина і він офіційно з нею не розлучений, а тільки знаходиться в стадії розлучення. Позивач працював водієм, постійно їздив до Італії, тому у неї вдома він знаходився дуже рідко.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що в грудні 2005 року він продав належний йому будинок АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_5, який приїжджав до нього разом з відповідачем. З їх поведінки він був впевнений, що сторони є подружжям. Зразу грошей у них не було. ОСОБА_5 повідомив, що привезе гроші з Італії. Приблизно через тиждень позивач привіз евро, однак він не погодився і вони поміняли гроші на долари США. Договір купівлі-продажу та реєстрацію будинку було оформлено на ім'я відповідача ОСОБА_2, оскільки, як тоді стверджувала остання, у ОСОБА_5 не було прописки в Україні. На момент продажу будинку в ньому були оштукатурені тільки 2 кімнати, в будинку не було ні газу, ні води.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснили, що є сусідами сторін і вони почали спілкуватися родинами з моменту їх вселення в будинок - приблизно в травні 2006 року. На момент їх вселення в будинок, там не було опалення, тому спочатку сторони проживали тільки в одній кімнаті. Вони власними силами проводили газифікацію будинку. Позивач всі ремонтні роботи виконував власними руками. Приблизно тільки в 2007 році вони поштукатурили будинок. Вони знають сторін близько 10 років. Весь цей час вони проживали разом поряд з ними - у сусідньому будинку. Вони не здогадувалися, що сторони не одружені, оскільки весь цей час вони жили дружно, як любляча один одного родина. Разом вели спільне господарство, тримали кролів, свиней, разом працювали на городі. Відповідач займалася вихованням дитини, а позивач працював на фабриці з пошиття одягу, дуже часто їздив в Італію, звідки привозив різні речі, продукти, меблі. Всі меблі в будинку були привезені із Італії і на даний час вивезенні відповідачем у невідомому напрямку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що знає сторін приблизно 9 років. Приблизно з 2009 року неодноразово бувала у них в будинку, а до цього тільки з ними здоровалася на вулиці. Вона була впевнена, що сторони є подружжям. Вони проживали дружньо, все робили разом, як любляча родина. Часто вона бачила, як сторони разом працювали на полі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що його родина більше 8років перебувала в дружніх відносинах з родиною сторін. Вони неодноразово бували в гостях один у одного. Це була хороша родина, у яких були дружні, довірливі стосунки. У 2007 році він разом з ОСОБА_5 їздив у Італію за меблями, які останній привозив для облаштування їх будинку. В цілому між ними були хороші, дружні відносини, як між чоловіком та дружиною.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що на протязі багатьох років неодноразово бачила родину сторін, які спільно працювали на полі, завжди все робили разом, і вона була впевнена, що вони є подружжям.

Вислухавши думки сторін та пояснення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.10 ЦПК України: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України: суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно ч.2 ст.3 СК України: сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ст.74 СК України: якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.60 СК України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України: у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивача, сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2004 року по 2015 рік.

Вказані обставини, на думку суду, підтверджуються поясненнями усіх свідків, допитаних в судовому засіданні, а також випискою з актів цивільного стану позивача ОСОБА_5, в тому числі про його сімейний стан, та довідкою про місце проживання, де його адресою проживання в Україні з 01.04.2006 року вказана адреса спірного будинку - «АДРЕСА_1», його сімейний стан - «розлучений» /а.с.49-52, 47-48, 61-62/, а також свідоцтвом про розірвання шлюбу 17 лютого 1999 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_2, прізвище якої після розірвання шлюбу стало - «ОСОБА_2» /а.с.10/.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача ОСОБА_2 на той факт, що їй відомо, що позивач ОСОБА_5 не розлучений зі своєю дружиною в Італії, оскільки вона, у відповідності зі ст.ст.10,60 ЦПК України, не представила суду ніяких доказів цієї обставини, на яку вона посилається як на підставу своїх заперечень.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю та ведення спільного домашнього господарства громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в період з 2004 року по 2015 рік включно, а тому вважає, що позовна заява в цій частині підлягає задоволенню.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 27 грудня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Король О.Ю., - 27 грудня 2005 року ОСОБА_2 придбала житловий будинок з надвірними побудовами за АДРЕСА_1 /а.с.13/.

Згідно з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів №1955732 від 27.12.2005 року - вказаний правочин зареєстрований 27.12.2005 року в реєстрі за реєстраційним номером 1080509, при цьому в якості набувача зазначена ОСОБА_2 /а.с.14/.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №9474801 29.12.2005 року - право власності на вищевказаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_2 в Хустському державному підприємстві технічної інвентаризації за реєстровим номером: 13385594, номер запису: 631, в книзі: 5, на підставі договору купівлі-продажу /реєстр №4461/ від 27.12.2005 року /а.с.12/.

Отже, в судовому засіданні було встановлено, що під час спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ними за їх спільні кошти був придбаний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що набуте позивачем та відповідачем за час фактичних шлюбних відносин майно, згідно з нормами ст.ст.60,74 СК України, належить їм на праві спільної сумісної власності. Між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 не укладалися договори щодо спірного майна у вигляді житлового будинку, як це передбачено ст.74 СК України, тому спірний житловий будинок слід визнати їхньою спільною сумісною власністю, де кожен з них має право на 1/2 його частку.

За таких обставин, суд вважає, що позовна заява в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та визнання права власності на майно, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,256 ЦПК України, ст.ст.3,60,70,74 СК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім'єю та ведення спільного домашнього господарства громадянами ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в період з 2004 року по 2015 рік включно.

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_2 право власності за кожним по 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Закарпатської області через Хустський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Хустського

районного суду: підпис: Лукянова О.В.

З оригіналом вірно

Суддя Хустського

районного суду: Лукянова О.В.