У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки їх виплат та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом, у якому просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути на її користь з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» заборгованість по заробітній платі у розмірі 4412,86 грн, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 81 680,40 грн та моральну шкоду у розмірі 2 500 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з лютого 2006 року вона працювала на посаді начальника виробничо-технологічного відділу Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас». 13 червня 2014 року її було звільнено з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України. Позивачка вважає, що відповідачем з 01 вересня 2013 року безпідставно, в односторонньому порядку, зменшено посадовий оклад, у зв'язку з чим при звільненні їй не було виплачено заробітну плату в повному обсязі та компенсацію за невикористану відпустку.

Крім того, позивачка вважає, що відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України відповідач зобов'язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а також відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дініпро-Західний Донбас» на користь ОСОБА_6 суму по заробітній платі - 4 412,86 грн, суму середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати - 81 680,40 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн, а всього 87 093 грн 26 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року в частині стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати змінено.

Зменшено суму стягнутих коштів з 81 680,40 грн до 16 336,08 грн та відповідно змінено загальну суму стягнутих коштів з 87 093,26 грн до 21 748,94 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі сторонами не оскаржувалось, тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України з відповідача має бути стягнута заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за весь час затримки при розрахунку при звільненні та моральна шкода, оскільки відповідач, при звільненні позивача, не провів виплату всіх належних йому сум.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд врахував розмір заборгованості по заробітній платі в сумі 4 412,86 грн та її істотність порівняно із розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 81 680,40 грн, у зв'язку з чим зменшив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до 16 336,08 грн.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що з серпня 2006 року ОСОБА_6 працювала на посаді начальника виробничо-технологічного відділу Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас».

Наказом № 64-к від 13 червня 2014 року ОСОБА_6 була звільнена з підприємства згідно п. 1 ст. 38 КЗпПза угодою сторін.

Також судом установлено, що розмір заборгованості по заробітній платі за період з 01 вересня 2013 року по день звільнення ОСОБА_6 становить 4 412,86 грн.

Вказаний розмір заборгованості сторонами не оскаржувався.

Згідно розрахунку, наданого ОСОБА_6, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 червня 2014 року по день винесення рішення становить 270 робочих днів та складає 81 680,40 грн.

За змістом частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, у разі виникнення спору про розміри належних звільненому працівникові сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Такий правовий узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду України № 6-41цс15 від 01 квітня 2015 року.

Отже, з урахуванням вказаних вимог закону, суд апеляційної інстанції не врахував, що вимоги позивачки щодо розміру належних їй при звільненні сум були задоволені в у повному обсязі, а тому підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у суду не було.

Таким чином, апеляційним судом було помилково скасовано рішення суду першої інстанції, яке ухвалено згідно із законом.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року скасувати, рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова