АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/8103/2016 Головуючий у І інстанції Виниченко Л.М.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" СокуренкоНаталії Вікторівни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" мотивувало тим, що за умовами кредитно-заставного договору від 04.04.2008 № DN81AR23460319, укладеного з ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_4 , останній отримав кредит в розмірі 65 720, 80 грн. для придбання автомобіля марки Chery Amulet A15, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1. В свою чергу відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Посилаючись на те, що відповідач зобов'язання за цим кредитним договором не виконав, унаслідок чого на 16 червня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 218 569, 20 грн., яка складається з наступного: 54 413, 32 грн. - заборгованість за кредитом, 15273, 85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 11 172, 40 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом, 127 063, 48 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору : 250,00 грн. - штраф ( фіксована частина), 10 396, 15 грн. - штраф ( процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитно - заставним договором №DN81AR23460319 від 04.04.2008 року станом на 16.06.2015 року у розмірі 81 109 грн. 57 коп. та судовий збір в сумі 811 грн. 10 коп., а всього суму 81 920 грн. 67 коп.

В решті заявлених вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник ПАТ КБ "Приватбанк" Сокуренко Н. В. просить рішення суду в частині відмови у стягненні неустойки (пені, штрафу) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимог з викладених підстав, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Банк належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, але його представник у судове засідання не з'явився і причину неявки суду не повідомив , а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у відсутності представника позивача.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача та його представника ОСОБА_5, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги , вказуючи на те , що рішення суду є законним і обґрунтованим, перевіривши доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню .

Рішення суду в частині стягнення основної суми боргу не оскаржувалося , а тому набуло законної сили, а тому не є в цій частині предметом перевірки щодо його законності і обґрунтованості.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК Українивстановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 04 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитно-заставний договір № DN81AR23460319 ( далі - Договір) , за умовами якого відповідач отримав кредит на придбання автомобіля в розмірі 65720, 80 грн. зі сплатою 9, 60 % річних з винагородою за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в період сплати у розмірі 0, 50 % від суми виданого кредиту на строк до 03 квітня 2015 року, який було використано за призначенням : придбано автомобіль марки Chery Amulet, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та передано його в заставу банку ( а.с. 8-17).

Відповідно до п. 2.2. Договору для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором, позичальник надає банку предмет застави в заставу.

Згідно з п. 4.4. Договору погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів відповідно до статті 17.8. Договору, до складу яких входять платежі за винагородою ( у випадку її наявності) , процентами та Кредитом.

Умовами Договору передбачено , зокрема , п. 6.4.4. Договору позичальник має право при виникненні фінансових чи інших труднощів , вносити банку клопотання про перенесення строку платежу.

Користуватися предметом застави у відповідності до з умовами договору за його цільовим призначенням.( п. 6.4.5. Договору).

Як встановлено із заперечень відповідача та його представника, що підтверджується і відповідною довідкою Банку, що по січень 2011 рік заборгованості за кредитним договором у відповідача перед банком не існувало, однак з 26 січня 2011 року через різке погіршення стану здоров'я та неспроможності виконувати зобов'язання за вказаним договором виникла заборгованість, з метою погашення якої відповідач у порядку, визначеному пунктом 13.1 кредитно-заставного договору, добровільно передав банку придбаний автомобіль для подальшої реалізації та направлення виручених коштів на погашення заборгованості за кредитним договором. Проте відповідач жодних дій для реалізації вказаного автомобіля не вчинив, крім того вказаний заставний автомобіль стоїть на автомайданчику та за чотири роки став неприданий для його використання , унаслідок чого майно до теперішнього часу не реалізоване, що свідчить про прострочення кредитора та неправомірне нарахування процентів, штрафних санкцій та інших платежів за кредитно-заставним договором.

Відповідно до п. 12.2.4. Договору при переході предмета застави у володіння банку відповідно до статей 12.2.2. та 12.2.3. Договору умови Договору зберігають чинність для сторін, за винятком права користування предметом застави.

Згідно з п. 12.2.6 кредитно-заставного договору при порушенні позичальником обов'язків, передбачених умовами даного договору, банк має право на власний розсуд здійснити одну або декілька дій: здійснити одностороннє розірвання договору, розірвати договір у судовому порядку, звернути стягнення на предмет застави в порядку, визначеному у договорі у статті 13 Договору, застосувати будь-який спосіб захисту своїх прав, дозволений законодавством України.

Пунктом 13.1 цього договору передбачено, що банк, не застосовуючи судових процедур, має право на власний розсуд обрати процедуру позасудового звернення стягнення на предмет застави для задоволення забезпечених вимог з-поміж таких: а) передача предмета застави у власність банку для задоволення і погашення забезпечених вимог; б) продаж предмета застави банком третій особі відповідно до вимог законодавства України; в) звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса (у випадку нотаріального посвідчення договору); г) будь-яка інша процедура, дозволена законодавством України. Про обрану процедуру звернення стягнення на предмет застави банк письмово повідомляє позичальника.

Згідно із п. 13.6 Договору сторони погоджуються, що після звернення стягнення на предмет застави, забезпечені вимоги вважаються задоволеними і погашеними лише у розмірі сум у відповідній валюті, фактично і остаточно отриманих банком в результаті такого звернення стягнення та/або (б) вартості предмета застави, одержаного банком у власність ( у разі звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет застави), яка визначається за згодою сторін на дату звернення стягнення або, за відсутності такої згоди , незалежним експертом , призначеним Банком на його власний розсуд.

З метою врегулювання питання щодо погашення наявної заборгованості у зв'язку з хворобою з 26.01.2011 відповідач , як він пояснив, не мав змоги сплачувати кредит , а тому у вересні 2011 року він добровільно передав банку придбаний за кредитні кошти автомобіль марки Сhery Amulet, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 і 27 вересня 2011 року відповідач видав банку довіреність з метою реалізації заставного автомобіля за ринковою ціною та направлення виручених коштів на погашення заборгованості.

В свою чергу 27 вересня 2011 року на вимогу Банку відповідач відповідно до умов Договору надав позивачу довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергієвою К.О. і передав у власність предмет застави, і в подальшому на право відчуження .( а.с. 48)

Однак , в матеріалах справи відсутні дані про реалізацію предмета застави та погашення заборгованості за кредитом. Незважаючи на це , позивач продовжував з вересня 2011 року нараховувати проценти і відповідно на зазначену суму пеню, в той час , як ч.4 ст. 613 ЦК України передбачено , що боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Судом для перевірки доводів апеляційної скарги щодо стягнення суми пені , яка стягнута судом на користь Банку пропонувалося останньому надати відповідний розрахунок з часу отримання автомобіля , але ця пропозиція суду залишилася без задоволення Банком , а тому суд виходить з наявних у справі даних.

Згідно з поданого позивачем розрахунку станом на 16 червня 2015 заборгованість відповідача перед банком становить 218 569, 20 грн., з них :

54413, 32 грн. - заборгованість за кредитом,

15273, 85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,

11172, 40 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом,

127063, 48 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором,

а також штрафи відповідно до договору :

- 250,00 грн. - штраф ( фіксована частина),

- 10396, 15 грн. - штраф ( процентна складова) ( а.с. 4- 7).

Однак між сторонами продовжують існувати договірні зобов'язання, що не звільняє ОСОБА_4 від обов'язку погашати тіло кредиту і в разі прострочення сплати виплачувати Банку штрафні санкції, передбачені договором, оскільки факт передачі позивачем автомобіля для реалізації Банку не припиняє існування між ними договірних зобов'язань.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, п. 14.3 договору передбачено, що у випадку порушення позичальником зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту, передбаченого статтею 6.2.4. договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. При цьому проценти за користування кредитом на суму такого простроченого платежу додатково до вищевказаної пені не нараховується.

Згідно з п. 14.9 Договору при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за договором понад 30 календарних днів , банк має право нараховувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобов'язання.

З наведеного позивачем розрахунку випливає, що заборгованість за кредитом складає 54 413,32 грн. , а заборгованість за відсотками 15 273,85 грн. ( із них 7 387,65 грн. ( 15 273,85- 7 988,00 проценти з вересня 2011 року) , пеня 127 063,48 грн., що більш ніж у 2,5 рази перевищує суму основного боргу.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання ( пеня та штрафи), при цьому враховуючи наведені обставини та інші обставини, на які послався суд у рішенні, колегія суддів вважає , що суд правильно застосував до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України і зменшив розмір штрафу , що підлягає стягненню з відповідача .

З врахуванням наведеного , колегія суддів не вбачає підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в частині стягнення неустойки( пені та штрафу)

Керуючись ст.303,304,307,308,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ "Приватбанк" Сокуренко Наталії Вікторівни відхилити, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: