АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7652/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22ц/774/1062/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 27 (1) Доповідач Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем Масловою К.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 24 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про розірвання кредитного договору та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та пенею,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулась до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», Банк) з позовом, в якому просила розірвати кредитний договір, укладений 14 березня 2008 року між нею та Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк». В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що всесвітня фінансова та економічна криза в Україні унеможливила виконання нею взятих на себе зобовязань за кредитним договором, тобто з незалежних від неї причин, що вважає істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні кредитного договору, тому вона не може сплачувати щомісячні платежі. Вважає, що якби вона знала про настання фінансової кризи напередодні укладення договору, то не уклала би його на існуючих умовах, а зміна курсу гривні по відношенню до іноземних валют, зокрема до долару США, яка відбулася з моменту укладення договору і була такою, що не могла бути передбачена позичальником на момент його укладення, стала настільки істотною, що робить виконання договору неможливим.

У вересні 2015 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до ОСОБА_4 із зустрічним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором, яка станом на 10 вересня 2015 року складає 25 443,84 долари США та 14 116,75 гривень, а також судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 14 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та позивачем укладено кредитний договір № 60/15/3 та додаток №1 до кредитного договору, відповідно до умов якого Банком надано позивачу кредитні кошти в сумі 30 500,00 доларів США зі сплатою 12,6% річних у валюті кредиту, з кінцевим терміном повернення в строк до 12 березня 2038 року. У забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 14 березня 2008 року між стронами укладено Іпотечний договір №60/15/3/1з, відповідно до якого позивачем передано Банку нерухоме майно трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна 44/29, та зобовязано позивача на період дії цього договору застрахувати заставлене майно на його повну вартість за власний рахунок від усіх ризиків за даним видом страхування та виконувати всі умови кредитного договору при здійсненні страхування. У звязку із неналежним виконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань за вказаними договорами станом на 10 вересня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 25443,84 долари США та 14 116,75 гривень, з яких: строкова заборгованість за кредитом 22959,92 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом 575,62 доларів США, поточні проценти 333,72 долари США, прострочена заборгованість щодо процентів за користування кредитом 1 574,58 долари США, пеня за несвоєчасну сплату кредиту 1507,07грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів 3959,68 гривень, штраф згідно з п.4.2 договору іпотеки 8 650,00 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 24 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ПАТ АБ «Укргазбанк» про розірвання кредитного договору відмовлено. Зустрічний позов ПАТ АТ «Укргазбанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №60/15/3 від 14 березня 2008 року в сумі 25443,84 долари США та 14 116,75 гривень, з яких: строкова заборгованість за кредитом 22959,92 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом 575,62 доларів США, поточні проценти 333,72 долари США, прострочена заборгованість щодо процентів за користування кредитом 1 574,58 долари США, пеня за несвоєчасну сплату кредиту 1507,07грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів 3959,68 гривень, штраф згідно з п.4.2 договору іпотеки 8 650,00 гривень, а також судовий збір в розмірі 8596,36 гривень.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_4, в особі представника ОСОБА_2, ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні її позовних вимог про розірвання кредитного доовору, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, на її думку, судом не взято до уваги, що в момент укладення договору строни виходили з того, що коливання обмінного курсу валют гривні до долара буде незначним, керуючись формуванням Кабінетом Міністрів України прогнозів та державних програм соціального та економічного розвитку України, якими закладався курс не більше 5,25 грн. за 1 дол. США. Крім того, вказує на неврахування судом того, що зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути, а саме: наявністю фінансово-економічних кризових явищ в 2014-2015рр., які призвели до девальвації гривні, зміни курсу гривні по відношенню до іноземних валют, зокрема до долару США. Також вважає, що судом не взято до уваги порушення співвідношення майнових інтересів сторін, на які заінтересована сторона розраховувала при укладенні договору, а саме: непомірне збільшення зобовязань позивача за кредитним договором більше ніж на 400%, що робить виконання договору неможливим. Посилається також на неврахування судом того, що кредитний договір укладено в іноземній валюті та Банком не попереджено її, як споживача, про те, що вона несе валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором. Вважає, що судом не взято до уваги й порушення відповідачем ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» під час складання анкети Позичальника на отримання кредиту від 29 лютого 2008 року, заяви Позичальника-фізичної особи на отримання кредиту від 29 лютого 2008 року; умов кредитування по програмі «Житло в кредит» для придбання нерухомості на вторинному ринку або землі від 29 лютого 2008 року, кредитного договору №60/15/3 від 14 березня 2008 року з Додатком №1 до нього. На думку апелянта, наявна сукупність усіх чотирьох складових, які є підставою для застосування ст. 652 ЦК України і розірвання укладеного сторонами кредитного договору, проте суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні її позовних вимог.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу Банк просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_4 у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання до суду апеляційної інстанції не зявилась , про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник Банку ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечувала з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що 14 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №60/15/3 та додаток до нього №1, відповідно до п.1.1. якого Банком надано позичальнику кредитні кошти в сумі 30 500,00 доларів США на строк до 12 березня 2038 року зі сплатою за користування кредитом 12,6% річних у валюті кредиту (а.с. 10, 109).

Згідно з п.3.3.3 кредитного договору позичальник зобовязався повернення суми Кредиту здійснювати на рахунок № 14.840, відкритий в Дніпропетровській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», щомісячно з 1-ого по 10-е (десяте) число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/360 від суми отриманого Кредиту, що становить 84,72 доларів США.

У забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 14 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 укладено Іпотечний договір №60/15/3/1з, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстраційний номер 996, за умовами якого позивач передала Банку в іпотеку належне їй на праві приватної власності нерухоме майно трикімнатну квартиру, загальною площею 58,52 кв.м., житловою площею 44,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна 44/29 (а.с. 112).

У звязку із неналежним виконанням ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань з 11 лютого 2015 року утворилась заборгованість, яка станом на 10 вересня 2015 року складає 25443,84 долари США, що за офіційним курсом долара США до гривні, який станом на 10 вересня 2015 року складав 21,968932 грн., еквівалентно 558973,99 грн. (із розрахунку 25 443,84 х 21,968932) та 14116,75 гривень, із яких: строкова заборгованість по кредиту 22959,92 доларів США, що еквівалентно 504404,92 грн., прострочена заборгованість за кредитом 575,62 доларів США що еквівалентно 12645,76 грн., поточні проценти 333,72 долари США, що еквівалентно 7331,47 грн., прострочена заборгованість щодо процентів за користування кредитом 1574,58 долари, що еквівалентно 34591,84 грн, пеня на кредит 1507,07 грн., пеня за несвоєчасну сплату процентів 3959,68 грн., штраф згідно з п.4.2 договору іпотеки 8 650,00 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору та доведеності зустрічних позовних вимог Банку про стягнення заборгованості.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції

У частині задоволення позовних вимог Банку до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором рішення суду не оскаржене, тому колегія суддів не вдається в обговорення цієї частини рішення.

Що стосується оскаржуваної частини рішення суду, то колегія суддів не знаходить підстав для її скасування.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги закону дотримані.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування ст.. 652 ЦК України, якою позивач обґрунтувала свої позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач намагалась в досудовому порядку розірвати кредитний договорі, проте сторони не досягли згоди з цього приводу, у звязку з чим ОСОБА_4 звернулась до суду.

Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що позивачем не доведено наявності одночасно всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволенн позовних вимог ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги позивача, які у своїй сукупності зводяться до незгоди з таким висновком суду, не містять підстав для її задоволення.

Так, апелянтом в апеляційній скарзі докладно викладені всі чотири істотні обставини, передбачені ст. 652 ЦК України, які, на його думку, наявні у виниклих правовідносинах та свідчать про необхідність розірвання кредитного договору. Так, апелянтом зазначено про наявність у позивача обґрунтованих підстав виходити в момент укладення кредитного договору із того, що курс національної валюти є стабільним та відсутні будь-які обєктивно прогнозовані чинники до її девальвації у довгостроковій перспективі.

Між тим, як правильно зазначив суд у своєму рішенні, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, тому, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Як правильно зазначено судом у судовому рішенні, позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України).

Отже, позивач зобовязаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства.

Також безпідставними є доводи щодо зміни обставин, зумовлених причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися. Такими змінами, на думку апелянта, є фінансово-економічні кризові явища 2014-2015 років, що призвели до девальвації гривні, стрімкого збільшення валютного курсу гривні до долара США та лягли в основу істотної зміни обставин, якими керувалися сторони на момент укладення кредитного договору.

При вирішенні даного спору суд правильно керувався розясненнями, наданими з цього приводу в постанові №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин», а також правовим висновком Верховного Суду України,викладеним у постанові від 20 лютого 2012 року (справа № 6-93цс11).

Аналогічну правову позицію, яка зводиться до того, що настання світової фінансової кризи не є істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися при його укладенні, оскільки економічна криза носить загальний характер та стосується обох договірних сторін, відтак, це саме по собі не може бути підставою для зміни або розірвання договору в судовому порядку, суди касаційної інстанції висловлювали в цілій низці рішень. Зокрема, таку правову позицію Вищий господарський суд України висловив в постановах від 18 листопада та 2 грудня 2009 року, 20 січня та 17 лютого 2010 року, Судова колегія у цивільних справах Верховного Суду України як суд касаційної інстанції в рішеннях від 26 травня 2010 року, від 22 вересня 2010 року.

Отже, наявність фінансово-економічних кризових явищ 2014-2015 років не може бути однією із умов, передбачених ст. 652 ЦК України в якості підстави для розірвання договорних відносин.

Посилання апелянта на наявність двох інших передбачених ст.. 652 ЦК України істотних обставин є також безпідставним, оскільки виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику, а відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, як це передбачено статтею 617 ЦК України.

Крім того, ці доводи не спростовують висновок суду про відсутність сукупності усіх чотирьох умов, наявність яких є необхідною для застосування даної статті та розірвання договору.

Також не можуть бути взятими до уваги доводи апеляційної скарги про те, що Банк не попередив позивача, як споживача кредитних послуг, про валютні ризики, чим порушив вимоги п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а також п.п. і) ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка була чинною на момент укладення кредитного договору), оскільки наявність такої обставини, за умови її доведення, але за відсутності сукупності всіх чотирьох умов, передбачених ч. 2 ст.. 652 ЦК України, не є підставою для розірвання договору за правилами зазначеної статті.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а саме: невмотивованості судового рішення, відсутності в ньому посилань на правове обґрунтування доводів і тверджень позивача, підстави їх спростування, норми матеріального права, вирішення судом справи лише на підставі заперечень відповідача, на думку колегії суддів, не беруться до уваги, оскільки фактично свідчать про незгоду з висновками суду і зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, у той час як відповідно до ст.. 212 ЦПК України таке право належить суду, який оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На думку колегії суддів, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Таким чином, при розгляді даної справи колегія суддів прийшла до висновку, що при укладенні кредитного договору №60/15/3 від 14 березня 2008 року в іноземній валюті, беручи на себе певні зобовязання, сторони повинні були чітко усвідомлювати, що курс національної валюти по відношенню до долара США не є незмінним, та враховувати підвищений валютний ризик для кожної із сторін за таким кредитом. Ризик підвищення курсу долару США до гривні несе саме позичальник. Наявність усіх обовязкових умов для розірвання кредитного договору, передбачених частиною другою статті 652 ЦК України, відсутня. Тому права позивача ОСОБА_4 при укладені та виконанні кредитного договору, укладеного між нею та ПАТ АБ Укргазбанк, не порушені, у звязку з чим її позовні вимоги та апеляційна скарга задоволенню не підлягають.

Зважаючи на викладене, рішення суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І. Є.Ляховська

ОСОБА_6

Судді: Л.В.Михайлів