У х в а л а

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа - приватне мале підприємство «Павлін», про визнання поруки припиненою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 7 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про визнання поруки припиненою.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що 7 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та Приватним малим підприємством «Павлін» (далі - ПМП «Павлін) було укладено кредитний договір, за умовами якого підприємство отримало кредит у розмірі 370 000 швейцарських франків зі сплатою

8,49 % річних терміном до 6 листопада 2017 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ПМП «Павлін» за кредитним договором між ним та банком було укладено договір поруки.

Заявою від 12 травня 2010 року вих. № 132/10-61, адресованою ПМП «Павлін», банк змінив термін повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом та визначив новий строк повернення кредитних коштів, який не може перевищувати 14 календарних днів з дати відправлення банком вказаної вимоги позичальнику, тобто термін виконання зобов'язання настав 26 травня 2010 року (а. с. 72), проте протягом шести місяців банк не пред'явив вимоги до поручителя.

Посилаючись на викладене та уточнивши під час розгляду справи позовні вимоги (а. с. 64 - 71), ОСОБА_3 просив на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України визнати поруку такою, що припинила свою дію з 26 листопада

2010 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2015 року позов задоволено.

Визнано поруку ОСОБА_3 за договором поруки № 57200 від 7 листопада 2006 року, укладеним з АКІБ «УкрСиббанк», такою, що припинена з 26 листопада 2010 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 7 серпня 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня

2015 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду Вінницької області від 7 серпня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і залишити в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2015 року, що було помилково скасовано.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що через наявність судового рішення про стягнення з боржника та поручителя заборгованості за кредитним договором відсутні правові підстави для припинення поруки.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що 7 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ПМП «Павлін», укладено кредитний договір, згідно з яким ПМП «Павлін» отримало кредит у розмірі 370 000 швейцарських франків зі сплатою

8, 49% річних строком до 6 листопада 2017 року.

У забезпечення належного виконання вказаного кредитного договору того ж дня між банком та позивачем було укладено договір поруки, за умовами якого ОСОБА_3 зобов'язався відповідати перед кредитором за виконання в повному обсязі позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Через неналежне виконання позичальником зобов'язань за вищевказаним кредитним договором у останнього перед банком виникла заборгованість, розмір якої станом на 12 травня 2010 року складає

48 154,64 швейцарських франків, у зв'язку з чим банк, скориставшись передбаченим умовами кредитного договору та ст. 1050 ЦК України правом на дострокове повернення суми кредиту, звернувся з відповідною заявою до ПМП «Павлін», у якій вимагав негайного погашення наявної заборгованості, та повідомив, що з дати одержання даної заяви строк повернення всієї суми кредиту та процентів буде вважатися таким, що настав, а кредитна заборгованість - обов'язковою до виконання в повному обсязі, якщо порушене зобов'язання на той момент не буде виконано. У будь-якому випадку новий строк повернення кредиту та плати за кредит згідно з вимогами банку не може перевищувати 14 календарних днів з дати відправлення банком вказаної вимоги позивальнику.

Проте така вимога банку у визначені в ній строки ПМП «Павлін» виконана не була, наявна заборгованість позичальником не погашена й не сплачено у зв'язку з цим позичальником всієї суми кредиту із нарахованими відсотками.

8 грудня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги, зокрема і за договорами кредиту та поруки, укладеними банком 7 листопада 2006 року із ПМП «Павлін» та ОСОБА_3

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2014 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ПМП «Павлін» та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором й ухвалено стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь банку 4 798 270 грн 82 коп. заборгованості за кредитним договором від 7 листопада 2006 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як убачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що відповідно до

ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту порушення позичальникомстроку виконання зобов'язання згідно з такими умовами або у зв'язку із застосуванням банком права на вимогу про повернення кредиту достроково, порушення встановленого банком строку дострокового повернення позичальником кредиту.

Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 2 вересня 2015 року у справі № 6-1077цс15.

За таких обставин суд першої інстанції на виконання вимог ст. 213 ЦПК України, встановивши на підставі доказів, яким було надано належну оцінку, той факт, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня порушення позичальником встановленого банком у повідомленні від 12 травня

2010 року строку для дострокового повернення кредиту не пред'явив вимоги до поручителя, дійшов правильного висновку про те, що зобов'язання ОСОБА_3 за договором поруки від 7 листопада 2006 року припинилося з 26 листопада 2010 року.

Такі висновки суду є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України зазначені положення закону та обставини справи не врахував і помилково скасував рішення суду першої інстанції, пославшись при цьому на те, що існує рішення Вінницького міського суду Вінницької області від

29 травня 2014 року, що набрало законної сили, яким із ПМП «Павлін», як з боржника, та з ОСОБА_3, як із поручителя, на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором, не взявши при цьому до уваги те, що наявність обставин, пов'язаних із припиненням поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, не була предметом з'ясування у справі, в якій ухвалено це рішення, висновку з приводу існування таких обставин чи їх відсутності у вказаному рішенні не зроблено.

Отже, безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки в застосуванні процесуального та матеріального закону.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

За таких обставин рішення апеляційного суду Вінницької області від 7 серпня 2015 року підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 7 серпня 2015 року скасувати.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік