УхвалА

іменем україни

17 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання договору недійсним та стягнення коштів за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 3 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, який у подальшому було уточнено, посилаючись на те, що 13 травня 2015 року між ним татовариством з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» (далі - ТОВ «Євролізинг Україна») було укладено договір фінансового лізингу з додатками, відповідно до якого предметом лізингу є трактор МТЗ-82.1.

Позивач зазначав, що вказаний договір не відповідав вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та нормам ЦК України, оскільки в його умовах відсутнє індивідуальне визначення предмета лізингу, що є істотною умовою договору. Крім того, не відповідають вимогам законодавства й умови договору щодо сплати лізингоодержувачем першочергового одноразового «адміністративного платежу» за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, який по своїй суті не є лізинговим і визначений у невиправдано великому розмірі - 10 % від вартості предмету лізингу. Також умови договору про збільшення розміру адміністративного платежу у разі збільшення вартості предмету лізингу, неповернення різниці адміністративного платежу у разі зменшення вартості предмету лізингу, неповернення цього платежу у випадку розірвання договору лізингу, застосування штрафу, неповернення 40 % авансових платежів у разі розірвання договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, а тому зазначені умови договору фінансового лізингу є несправедливими.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати договір фінансового лізингу від 13 травня 2015 року, укладений між ним та ТОВ «Євролізинг Україна», недійсним та стягнути з товариства на його користь сплачені ним грошові кошти у розмірі 49 тис. грн.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 3 серпня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано договір фінансового лізингу, укладеного 13 травня 2015 року між ТОВ «Євролізинг Україна» та ОСОБА_4, недійсним. Стягнуто з ТОВ «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_4 кошти у сумі 49 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Євролізинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов до вірного висновку про те, що оспорюваний договір фінансового лізингу містить несправедливі умови, визначені ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вони порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін договору та завдають шкоди позивачеві, як споживачу, а, отже, є правові підстави, передбачені ст. ст. 215, 216 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання договору фінансового лізингу недійсним

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України: від 16 грудня 2015 року № 6-2766цс15; від 10 травня 2016 року № 6-3020цс15; від 8 червня 2016 року № 6-330цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а в основному направлені на переоцінку доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Посилання касаційної скарги на інші судові рішення суду касаційної інстанції не впливають на законність судових рішень, оскільки деякі з них були ухвалені до висловлювання Верховним Судом України своєї правової позиції; інші - скасовані Верховним Судом України, деякі - стосуються фактичних обставин у справі.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» відхилити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 3 серпня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта