АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 658/584/15-ц Головуючий в І інстанції Єйбог І.М.
Номер провадження №22-ц/791/680/16-ц Доповідач Фурман Т.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності та поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вказаним позовом, зазначаючи про те, що з 10 червня 1995 року перебуває з ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу було придбане житло розташоване в с. Роздольне Каховського району Херсонської області по вул. Ювілейна, 123 (5), а саме: квартира №1 за 11 000 грн. та квартира № 2, за 12 000 грн., з яких складається окремий будинок. Дані правочини були укладені 11.12.1997 року та оформлені на імя ОСОБА_6

Посилаючись на те, що спірне житло хоча і придбане в період шлюбу, однак за її власні кошти, отримані від продажу належної її та її неповнолітнім дітям ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності квартири, що розташована по вул. Хмельницького, 57/35 у м. Стрий Львівської області та від продажу квартири належної її матері - ОСОБА_9, розташованої в м. Стрий Львівської обл., по вул. Колесси, 50/3, просила суд визнати за нею право власності на квартири № 1 та № 2 в будинку № 5 (123) по вул. Ювілейна в с. Роздольне Каховського району Херсонської області та виділити їй зазначене житло.

Крім того, ними за спільні кошти було придбано інше рухоме майно, яке є обєктом спільної сумісної власності, а саме:

- вантажно-пасажирський мікроавтобус «АВІА», державний номер НОМЕР_1, вартістю 12000 грн.;

- автомобіль «Фіат-рітмо», державний номер іс-99-18 КІ, вартістю 10400 грн.;

- автомобіль «Форд», державний номер НОМЕР_2, вартістю 17000 грн.;

- автомобіль «Фіат-рітмо», державний номер НОМЕР_3, вартістю 4000 грн.;

- масажне ліжко «нуга-бест», вартістю 15 000 грн.;

- морозильну камеру «Веко», обємом 400 л., вартістю 4000 грн.;

- мякий куток бордового кольору, який складається з двох диванів та двох розкладних крісел, вартістю 8000 грн.;

- телевізор «JVS», вартістю 3000 грн.;

- телевізор «Грюндік», вартістю 2400 грн.;

- стінку мебельну, вартістю 1000 грн.;

- компютер з монітором, вартістю 4000 грн.;

- пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2500 грн.;

- мотоблок, вартістю 8000 грн.

Оскільки відповідач проживає окремо, згоди щодо добровільного поділу спільного рухомого майна не надає, позивачка просила суд здійснити поділ зазначеного нею майна, визнавши за нею право власності на масажне ліжко «нуга-бест», вартістю 15 000 грн.; морозильну камеру «Веко», обємом 400 л., вартістю 4000 грн.; мякий куток бордового кольору, який складається з двох диванів та двох розкладних крісел, вартістю 8000 грн.; телевізор «JVS», вартістю 3000 грн.; стінку мебельну, вартістю 1000 грн.; компютер з монітором, вартістю 4000 грн.; пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2500 грн..

Відповідачу виділити у власність вантажно-пасажирський мікроавтобус «АВІА», державний номер НОМЕР_1, вартістю 12000 грн.; автомобіль «Фіат-рітмо», державний номер іс-99-18 КІ, вартістю 10400 грн.; автомобіль «Форд», державний номер НОМЕР_2, вартістю 17000 грн.; автомобіль «Фіат-рітмо», державний номер НОМЕР_3, вартістю 4000 грн.;

В процесі розгляду справи позивачка уточнила вимоги, та виключила з переліку майна, що підлягає поділу транспортні засоби, а саме: автомобіль «Фіат-рітмо», державний номер іс-99-18 КІ, автомобіль «Форд», державний номер НОМЕР_2, автомобіль «Фіат-рітмо», державний номер НОМЕР_3, які належать третім особам, а також уточнила назву і вартість морозильної камери.

Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наступне майно: телевізор «JVS», вартістю 3000 грн., морозильну камеру «Ардо», обємом 400 л., вартістю 2197 грн.; пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2500 грн.; стінку мебельну, вартістю 1000 грн.

В порядку розподілу зазначеного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_5: пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2500 грн.; морозильну камеру «Ардо», обємом 400 л., вартістю 2197 грн.;

В порядку розподілу зазначеного майна подружжя виділено у власність ОСОБА_6: стінку мебельну, вартістю 1000 грн.; телевізор «JVS», вартістю 3000 грн.;

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_10, який діє від імені ОСОБА_6, просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що з 10 червня 1995 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

За нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 11.12.1997 року ОСОБА_11 продав, а ОСОБА_6 купив квартиру №1, по вул. Ювілейна, 123, в с. Роздольне Каховського району Херсонської області за 12000 грн.

В цей же день за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_6 купив квартиру № 2, по вул. Ювілейна, 123, в с. Роздольне Каховського району Херсонської області за 11000 грн.

Рішенням Роздольнянської сільської ради Каховського району «Про інвентаризацію житлового фонду населених пунктів Роздольнянської сільської ради та перенумерацію будинків» № 14 від 23 лютого 2005 року, нумерацію будинку № 123 змінено на № 5.

Позивачка зазначає про те, що зазначене вище житло хоча і придбане в період шлюбу, однак за її власні кошти, отримані від продажу належної її та її неповнолітнім дітям квартири та від продажу квартири належної її матері - ОСОБА_9

Так, за договором купівлі - продажу від 12.09.1997 року ОСОБА_5 від свого імені та від імені неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_13 купив квартиру АДРЕСА_1. Продаж вчинено за 9728 грн.

За договором купівлі-продажу від 18.06.1997 року, ОСОБА_6 від імені ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_14 купив квартиру АДРЕСА_2 Продаж вчинено за 3 847 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не встановив, що отримані від продажу зазначених позивачкою квартир гроші були вкладені у придбання спірного житла, яке є спільною власністю подружжя, тому обґрунтовано не прийняв до уваги вказані докази та правомірно відмовив у задоволенні позову з наведених в рішенні підстав.

При цьому, суд правильно визначив правовий статус спірного житла, зазначивши про те, що це нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, що відповідачем не заперечується.

Враховуючи, що відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, та зважаючи на те, що позивачкою належними та допустимими доказами не доведений факт придбання нерухомого майна за особисті кошти, колегія суддів погоджується з висновком суду про необґрунтованість заявлених вимог щодо визнання за нею права власності на спірне житло і його виділ.

Зі змісту заявленого позову та уточнених позовних вимог вбачається, що позивачка вважає придбаним за спільні кошти наступне майно: вантажно-пасажирський мікроавтобус «АВІА», державний номер НОМЕР_1, вартістю 12000 грн.; масажне ліжко «нуга-бест», вартістю 15 000 грн.; морозильну камеру «Ардо», вартістю 2197 грн.; мякий куток бордового кольору, який складається з двох диванів та двох розкладних крісел, вартістю 8000 грн.; телевізор «JVS», вартістю 3000 грн.; телевізор «Грюндік», вартістю 2400 грн.; стінку мебельну, вартістю 1000 грн.; компютер з монітором, вартістю 4000 грн.; пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2500 грн.; мотоблок, вартістю 8000 грн.

Відповідно до нормативних положень глав 7 та 8 СК України, власність у сімї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.. Тобто застосовуючи цю норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, необхідно встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено ст. 63,65 СК України.

Судом встановлено і зазначена обставина визнається і не заперечується відповідачем, що спільно придбаним майном є телевізор «JVS», вартістю 3000 грн.; стінка мебльована, вартістю 1000 грн.; пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2500 грн.; морозильна камера «Ардо», вартістю 2197 грн.;

Враховуючи встановлені судом обставини щодо зазначеного вище майна, які відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, колегія суддів вважає, що суд правильно, відповідно до вимог ст. 57,60,70 СК України, що регулюють спірні правовідносини, визнав спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 майно, а саме: телевізор «JVS», вартістю 3000 грн., морозильну камеру «Ардо», обємом 400 л., вартістю 2197 грн.; пилосос з вологим прибиранням, вартістю 2500 грн.; стінку мебельну, вартістю 1000 грн. та здійснив поділ цього майна відповідно до принципів розумності та справедливості.

Висновки суду з цього приводу відповідач не оскаржив.

Оскільки позивачкою належними та допустимим доказами не доведено придбання в період шлюбу за спільні кошти подружжя масажного ліжка «нуга-бест», мякого куточка бордового кольору, який складається з двох диванів та двох розкладних крісел, телевізора та мотоблоку, колегія суддів вважає, що суд правильно відмовив у задоволенні вимог щодо визнання цього майна спільною сумісною власністю та його поділу.

Надання позивачкою у підтвердження придбання масажного ліжка «нуга-бест» інструкції з використання цього ліжка-масажера не є належним та допустимим доказом, в розумінні вимог ст. 58,59 ЦПК України, а тому суд обґрунтовано не прийняв доводи позивачки з цього приводу до уваги.

Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що компютер з монітором був переданий в дар сину - ОСОБА_15, що останнім не заперечується і підтверджується, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що дане оргтехнічне обладнання не входить в загальну масу спільно набутого майна подружжя і не підлягає поділу.

Висновки суду першої інстанції в зазначеній вище частині судового рішення підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до ЦПК України та відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Рішення суду в цій частині постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування та ухвалення нового судового рішення колегія суддів не вбачає.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділу вантажно-пасажирського мікроавтобуса «АВІА», державний номер НОМЕР_1, вартістю 12000 грн., суд виходив з того, що доказів придбання в період шлюбу транспортного засобу представлено не було.

Проте погодитися з такими висновком суду не можна з огляду на наступне.

Центром надання послуг повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Львів та Пустомитівського району надана інформація від 01.09.2015 року про те, що на сьогоднішній день за ОСОБА_6 зареєстрований автомобіль «АВІА» 31, 1986 року випуску, синього кольору, шасі № G005618, двигун № НОМЕР_4, державний номер НОМЕР_1.

Враховуючи, що автомобіль придбаний в період зареєстрованого шлюбу з позивачкою і відповідач не надав суду належних та допустимих доказів придбання транспортного засобу за особисті кошти або у дар, та зважаючи на те, що дані обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися показаннями свідків, колегія суддів вважає, що вказаний транспортний засіб належить сторонам на праві спільної сумісної власності і підлягає поділу.

Спосіб та порядок поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визначений ст. 71 СК України.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речи, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Враховуючи, що спірний автомобіль є неподільним майном та те, що попередньо на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості частки жоден із подружжя не вніс, питання про припинення права власності на транспортний засіб, як неподільну річ, другого з них, не порушив, колегія суддів вважає, що відповідно до зазначених вище положень сімейного законодавства необхідно визнати за позивачкою та відповідачем право власності за кожним на ? частину спірного автомобіля, залишивши цей автомобіль у спільній частковій власності сторін.

При цьому розмір частки позивачки у спірному автомобілі підлягає визначенню відповідно до ч.1 ст.70 СК України, яка є рівною з часткою відповідача у цьому майні, оскільки інше не визначено домовленістю між сторонами або шлюбним договором.

При вказаних обставинах колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду як незаконне та необґрунтоване підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову із наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 24 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні вимоги про поділ вантажно-пасажирського мікроавтобуса «АВІА», державний номер НОМЕР_1, скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати вантажно-пасажирський мікроавтобус «АВІА», державний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 право власності за кожним на ? частину автомобіля «АВІА» 31, 1986 року випуску, синього кольору, шасі № G005618, двигун № НОМЕР_4, державний номер НОМЕР_1., залишивши цей автомобіль у спільній частковій власності сторін.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Фурман

Судді: Л.В. Пузанова

ОСОБА_3