Справа № 439/2046/14 Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/783/2512/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради Бродівського району Львівської області, з участю третіх осіб без самостійних вимог відділу Держгеокадастру у Бродівському районі, Бродівської районної державної адміністрації, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

встановила:

Позивач ОСОБА_2 в грудні 2014 році звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 сільської ради Бродівського району Львівської області, з участю третіх осіб без самостійних вимог відділу Держгеокадастру у Бродівському районі, Бродівської РДА, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

В обґрунтування вимог покликається на те, що службовими особами ОСОБА_4 сільської ради їй завдано матеріальної та моральної шкоди, оскільки не виконується рішення Бродівського районного суду Львівської області від 05.12.2011 р., яким визнано за нею право власності на середню земельну частку (пай) в розмірі 1,65 га на території ОСОБА_4 сільської ради Бродівського району Львівської області. Звертає увагу на те, що не може отримати державні акти на земельні ділянки за адресою с. Лешнів вул. Коротка, 12 та вул. Коротка,15, а також на земельну ділянку в полі. На протязі чотирьох років сільська рада вчиняла протиправні дії, навмисно затягувала час, внаслідок чого позивачка протягом цього часу не мала можливості користуватися земельною ділянкою, хоча мала викопіювання земельної ділянки, приватизаційний сертифікат, проект на земельні ділянки. Затрачала значні кошти та свій час, втратила здоров»я, витратила кошти на ліки, так як постійно нервувалася, часто боліла голова, нирки та серце, тому їй та її родині завдано моральної шкоди. Вона зверталася до відділу Держкомзему, проектну організацію, яка робила проектну документацію на земельну ділянку, однак державних актів на земельні ділянки їй не видано.

З врахуванням заяв про уточнення позовних вимог просила стягнути 75000 грн. матеріальної та 50000 грн. моральної шкоди з ОСОБА_4 сільської ради, зобов»язати начальника відділу Держгеокадастру у Бродівському районі видати Державні акти на право власності на земельну частку (пай) в розмірі 1,65 га, яка розміщена на території ОСОБА_4 сільської ради Бродівського району Львівської області відповідно до рішення суду від 05.12.2011 р. та на присадибні ділянки вул. Коротка, 12 та вул. Коротка, 15 та на земельну ділянку в полі (для ведення особистого селянського господарства).

Оскаржуваним рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2016 року у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 сільської ради Бродівського району Львівської області, з участю третіх осіб без самостійних вимог відділу Держгеокадастру у Бродівському районі, Бродівської РДА, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2

В апеляційні скарзі зазначає, що ОСОБА_4 с/р та її працівники зловживали своїм службовим становищем, в супереч інтересам служби, не виконували рішення Бродівського районного суду Львівської області від 05.12.2011 р., яке набрало законної сили, що залишилось поза увагою суду.

Вважає, що ОСОБА_4 сільська рада порушивши її право на землю, яке їй надано судом, повинна відшкодувати їй заподіяні збитки та упущену вигоду.

Стверджує, що відказувалась від резервної землі, а не від паю, при цьому резервна земля є державною, ні сільська рада, ні будь-хто інший не мають права розпоряджатись та збагачуватись за рахунок неї.

Просить рішення Бродівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить висновку про відсутність підстав для задоволення скарги виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що позовні вимоги про зобов»язання начальника відділу Держгеокадастру у Бродівському районі видати Державні акти на право власності на земельну частку (пай) в розмірі 1,65 га, яка розміщена на території ОСОБА_4 сільської ради Бродівського району Львівської області відповідно до рішення суду від 05.12.2011 р. та на присадибні ділянки вул. Коротка,12 та вул. Коротка,15 і на земельну ділянку в полі (для ведення особистого селянського господарства) не підлягають до задоволення, оскільки вимоги позивачем предявлено лише до ОСОБА_4 сільської ради.

Крім цього суд вказав, що обов'язковою умовою для цивільно-правової відповідальності є безпосередній причинний зв'язок між шкодою і неправомірними діями особи, що її завдала, а в силу ст. 60 ЦПК України, обов'язок щодо їх доведення законом покладено на позивача. Однак, в діях відповідача суд не вбачає неправомірної бездіяльності та причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) та шкодою, якої взагалі не встановлено та, яка була б наслідком не отримання позивачем державних актів на земельні ділянки.

З врахуванням того, що не знайшли свого підтвердження вимоги в частині матеріальної шкоди, місцевий суд відмовив у вимозі про стягнення моральної шкоди, яка є похідною від вимоги про стягнення матеріальних збитків.

Також суд розяснив, що вимога позивача про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб відповідача, які на думку позивача своїми злочинними діяннями протиправно затягнули процес приватизації земельної ділянки, не підлягає розгляду у даному процесі, оскільки суд розглядає даний спір в цивільно-процесуальному порядку.

Враховуючи наведені вимоги закону та матеріали справи колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права та дослідженим доказам, а тому підстави для його скасування відсутні.

Колегією суддів встановлено, що звертаючись із позовною заявою ОСОБА_2 фактично свої вимоги зводила до того, що набула право власності на середню земельну частку (пай) на підставі рішення суду, проте не може реалізувати своє право на виділення їй земельної ділянки через відсутність вільних земель, бездіяльність відповідних службових осіб, а від земель резервного фонду відмовляється, у зв'язку з чим дійшла висновку, що її вимоги є законними та обґрунтованими, про що наголошувала, як і в позовній заяві так і в апеляційній скарзі.

Статтею 30 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами.

З матеріалів справи вбачається, що звернувшись з вимогою зобов»язати начальника відділу Держгеокадастру у Бродівському районі видати державні акти на землю, позивач ОСОБА_2 відповідачем за своїми вимогами зазначила тільки ОСОБА_4 сільську раду.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що підстави для задоволення такої вимоги стосовно третьої особи, яка не є стороною у справі та в силу ст. 33 ЦПК України може бути залучена до розгляду справи тільки за клопотанням позивача, відсутні.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст. 126 ЗК України (в ред. від 07.07.2011 року) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

В свою чергу, згідно із п. 8-1 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в ред. від 07.07.2011 року) фізичним та юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, видається Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відтак, з 01.01.2013 року замість державного акту власник землі отримує свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

В свою чергу, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Відповідно до ст. 1 Закону право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати па право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Частиною 2 ст. 3 Закону визначено, що особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (па місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

Пунктом 3 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2004 року № 122, у разі виявлення після розробки проекту факту невключення одного чи кількох громадян, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, спадкоємців права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, інших громадян та юридичних осіб України, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська, селищна, міська рада чи райдержадміністрація може прийняти рішення (розпорядження) про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

З матеріалів справи вбачається, що 05.12.2011 року Бродівським районним судом Львівської області ухвалено рішення, яким визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на середню земельну частку (пай) в розмірі 1,65 га на території ОСОБА_4 сільської ради Бродівського району Львівської області (а.с. 50 зворот-51).

На виконання рішення суду, Бродівською райдержадміністрацією 21.03.2012 р. за № 128 видано розпорядження «Про включення в списки на право на середню земельну частку (пай), відповідно до якого надано ОСОБА_2 право на середню земельну частку (пай) в розмірі 1,65 га. із земель резервного фонду ОСОБА_4 сільської ради, а 26.04.2012 р. ОСОБА_2 видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 1,65 га в умовних кадастрових гектарах (т. 1 а.с. 36, 38, 42).

Позивач на протязі 2013-2014 р.р. зверталася до відділу Держземагенства у Бродівському районі та Головного управління Держземагенства Львівської області стосовно виконання рішення суду від 05.12.2011 р., у відповідь їй надано роз»яснення про порядок виділення земельної частки (паю) на території ОСОБА_4 сільської ради.

Зокрема, у відповіді від 10.06.2014 року № 01-10/Г-7 роз»яснено, що оскільки на території ОСОБА_4 сільської ради є землі пайового фонду, які нерозподілені, то відповідно до ст. 13 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам часток (паїв), за ініціативою голови Бродівської райдержадміністрації створено робочу групу за участю посадових осіб райдержадміністрації, ОСОБА_4 сільської ради та відділу Держземагенства, та запропоновано ОСОБА_2 виділити земельну ділянку в розмірі земельної частки (паю) із земель пайового фонду на території ОСОБА_4 сільської ради, роз»яснено порядок отримання дозволу на виготовлення технічної документації (т. 1 а.с. 130-132).

Разом з тим, положеннями ЦК України передбачено, що однією з обов'язкових умов для відшкодування шкоди посадовою особою органу місцевого самоврядування є неправомірність поведінки такої особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, яка суперечить вимогам чинного законодавства в сфері виконання службових обов'язків. Обов'язковою умовою для цивільно-правової відповідальності за цими нормами є безпосередній причинний зв'язок між шкодою і неправомірними діями особи, що її завдала.

Загальні правила відшкодування завданої особі шкоди в не договірних зобовязаннях врегульовано положеннями Розділу ІІІ Книги П'ятої ЦК України.

Зокрема, за загальним правилом, визначеним ч. 1 ч. 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальною правовою нормою, яка регулює правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади є ст. 1174 ЦК України, яка визначає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Між тим, частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 58 ЦПК України).

Місцевий суд правильно зауважив, що жодний із поданих позивачем документів не підтверджує матеріальних збитків на суму 75 000 грн., яка заявлена останньою, як і не свідчить про те, що будь які збитки позивачу заподіяні діями чи бездіяльністю відповідача ОСОБА_4 сільської ради.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції з тим, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази, які б підтверджували розмір спричиненої матеріальної шкоди, обов'язок доведення якої в силу ст. 60 ЦПК України лежить на позивачу.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України визначено вичерпний перелік підстав відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній або юридичній особі, незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної особи або юридичної особи, яка її завдала.

Таким чином, вимога позивача про відшкодування ОСОБА_4 сільською радою 75000 грн. матеріальної та 50000 грн. моральної шкоди за відсутності у діях (бездіяльності) відповідача причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) та шкодою, до задоволення не підлягає.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить переконання, що оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку, що відповідачами не порушено прав позивача.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 12 лютого 2016 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: О.Ф. Павлишин

ОСОБА_5