Ухвала

іменем україни

26 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Іваненко Ю.Г.,

ЛеванчукаА.О., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_3 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідача 14 652,46 грн регламентної виплати, 755 грн витрат на послуги аварійних комісарів, 243,60 грн судового збору та 2 тис. грн витрат на правову допомогу.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 12 липня 2012 року на перехресті вул. Городоцької та вул. 8-березня у м. Львові з вини ОСОБА_3, який керував автомобілем «Аudi В4», державний номерний знак НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 Вина відповідача у скоєнні зазначеної ДТП підтверджується постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 03 вересня 2012 року. Відповідно до звіту про оцінку автомобіля від 30 жовтня 2012 року № 914/12, складеного оцінювачем ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2, становить 14 652 грн 46 коп. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Потерпілий з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було додано копію поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/6259493 терміном дії з 18 серпня 2011 року до 17 серпня 2012 року та інші документи, необхідні для отримання регламентної виплати. МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 14 652 грн 46 коп. Оскільки відповідач в добровільному порядку не відшкодував МТСБУ сплачені в порядку регламенту кошти, позивач просив стягнути з відповідача ці кошти в примусовому порядку, так як після сплати страхового відшкодування МТСБУ має право подати регресний позов до водія транспортного засобу, який не застрахував свою відповідальність.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2016 року скасовано рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь МТСБУ 14 652 грн 46 коп. регламентної виплати.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Розпорядженням керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 серпня 2016 року № 184/0/32-16 призначено повторний автоматичний розподіл справ у зв'язку з відставкою судді ОСОБА_9, у результаті чого 04 жовтня 2016 року зазначену справу передано судді-доповідачу Ступак О.В.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Рішення суду апеляційної інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Судом установлено, що 12 липня 2012 року у м. Львові на перехресті вул. Городоцької та вул. 8-березня відбулася ДТП за участю автомобіля «Аudi В4», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 і автомобіля «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 03 вересня 2012 року, прийнятою у справі № 1313/2681/2012, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Постанова не оскаржувалася та набрала законної сили.

Станом на час ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП - ОСОБА_3 - забезпечена не була, тому потерпілий ОСОБА_4 звернувся до МТСБУ із заявою, в якій просив відшкодувати шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. У зазначеній заяві вказував, що пошкодження належного йому транспортного засобу «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2, відбулося під час ДТП 12 липня 2012 року з вини водія транспортного засобу «Аudi В4», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_3, який не мав поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на дату ДТП.

Згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/6259493 страхувальник ОСОБА_4 застрахував транспортний засіб «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2, у Приватному акціонерному товаристві страховій компанії «Альфа страхування» (далі - ПрАТ СК «Альфа страхування») строком на один рік з 18 серпня 2011 року по 17 серпня 2012 року.

Відповідно до звіту від 30 жовтня 2012 року № 914/12, складеного оцінювачем ОСОБА_5 (дата оцінки - 30 липня 2012 року), вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2, становить 14 652 грн 46 коп.

Згідно з актом виконаних робіт від 14 вересня 2012 року № 3А-0005904, складеним Публічним акціонерним товариством «Галичина-Авто», та квитанцією від 12 вересня 2012 року, ремонт автомобіля «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2, проведено за 20 665 грн 08 коп.

Згідно з платіжним дорученням від 06 грудня 2012 року № 1/1-18101 МТСБУ здійснило регламентну виплату ОСОБА_4 у розмірі 14 652 грн 46 коп.

Відмовляючи в задоволенні указаного позову, суд першої інстанції виходив із того, що у спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора: страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому строк позовної давності у страховому зобов'язанні є загальним (три роки) та його перебіг починається від дня настання страхового випадку.

Так, суд вважав, що в даному випадку має місце суброгація, а не регрес і строк позовної давності повинен обчислюватися не з моменту проведення виплати, а з моменту вчинення ДТП. Оскільки позов до суду подано засобами поштового зв'язку 31 серпня 2015 року, а ДТП мала місце 12 липня 2012 року, тому суд дійшов висновку про пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду з цим позовом, незазначення позивачем клопотання про поновлення цього строку. Таким чином, суд застосував до спірних правовідносин ст. ст. 257, 262, 512, 993 ЦК України.

Однак із вказаними висновками обґрунтовано не погодився апеляційний суд з огляду на таке.

Згідно із ст. 56 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За положеннями ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання.

Відповідно до пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, яка діяла на момент вчинення ДТП) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У п. 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

У п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.

Розглядаючи указаний позов, апеляційний суд виходив із того, що відповідачем не подано документів на підтвердження того, що він належить до будь-якої категорії осіб, що зазначені у п. 13.1 ст. 13 вищевказаного Закону.

У зв'язку із цим апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що МТСБУ правомірно та підставно провело виплату в сумі 14 652 грн 46 коп. на відшкодування шкоди, заподіяної власнику автомобіля «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2, та має право на стягнення понесених витрат.

На спростування висновків суду першої інстанції про пропущення позивачем строку позовної давності апеляційний суд правильно послався на п. 2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з яким МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

У зв'язку із цим апеляційний суд правильно вважав, що при регресі перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з того моменту, коли МТСБУ виплатило страхове відшкодування, а тому установлений ст. 257 ЦК України строк позовної давності позивачем не пропущено і відсутні підстави для застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Апеляційний суд правильно виходив із того, що суд першої інстанції помилково визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, залишив поза увагою, що позивачем було відшкодовано потерпілому ОСОБА_4 завдану відповідачем майнову шкоду відповідно до положень пп. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була забезпечена полісом; установивши, що відповідач є винуватцем ДТП та повинен нести відповідальність за завдану шкоду, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідне право позивача на відшкодування витрат в порядку регресу виникло починаючи з 06 грудня 2012 року, тобто з моменту виплати страхового відшкодування, а не з моменту настання страхового випадку.

За таких обставин та з підстав, передбачених зазначеними нормами матеріального та процесуального права, правильним є висновок апеляційного суду про часткове задоволення указаного позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову за спливом строків позовної давності й ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків апеляційного суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов

Ю.Г. Іваненко

А.О.Леванчук

О.В.Ступак