У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гримич М.К., Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення суми боргу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 19 березня 2002 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, згідно з умовами якого він надав останньому 10 000 грн, а 17 квітня 2002 року було укладено договір з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та надано їм у позику 7 560 грн. Вказані договори укладені строком до 01 листопада 2002 року.

У зв'язку з невиконанням відповідачами умов договорів позик, він звернувся до суду за захистом своїх прав, у результаті чого рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 листопада 2006 року стягнуто солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за договорами позик у розмірі 17 560 грн та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Посилаючись на те, що зазначене вище рішення суду не виконано, позивач просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути на його користь з ОСОБА_5 борг у розмірі 44 555 грн 55 коп., стягнути у солідарному порядку з відповідачів борг у розмірі 33 683 грн 99 коп., стягнути по 5 000 грн з ОСОБА_5, ОСОБА_6 у рахунок відшкодування моральної шкоди та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 за договором позики від 19 березня 2002 року грошові кошти у розмірі 8 777 грн 03 коп., з яких 7 877 грн 03 коп. - інфляційні втрати та 3 % річних у розмірі 900 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 за договором позики від 17 квітня 2002 року грошові кошти у розмірі 6 635 грн 04 коп., з яких 5 955 грн 04 коп. - інфляційні втрати та 3 % річних у розмірі 680 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 26 травня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог змінено та викладено резолютивну частину наступним чином.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 19 березня 2002 року за період з 26 листопада 2012 року по 31 січня 2016 року у розмірі 9 137 грн 44 коп., що складається з інфляційних втрат у розмірі 8 182 грн 37 коп. та 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання у розмірі 955 грн 07 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 17 квітня 2002 року за період з 26 листопада 2012 року по 31 січня 2016 року у розмірі 6 907 грн 90 коп., що складається з інфляційних втрат у розмірі 6 185 грн 87 коп. та 3 % річних за прострочення грошового зобов'язання у розмірі 722 грн 03 коп.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його позовних вимог, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволені позову в частині стягнення грошових коштів за період з 01 листопада 2002 року по 31 січня 2016 року та в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), крім того відсутні й підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки за змістом ст. 1167 ЦК України та умов договорів позик, укладених між сторонами, не передбачено відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням позичальниками своїх зобов'язань.

При цьому, апеляційним судом правильно змінено рішення суду першої інстанції в частині визначення періоду стягнення інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 квітня 2016 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич

Ю.Г.Іваненко

О.В.Кафідова