У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за клопотанням компанії SEA EMERALD S.A. про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в Україні за заявою Державного підприємства «Суднобудівний завод імені 61 комунара» та особи, що приєдналась, - Державного концерну «Укроборонпром», за касаційною скаргою компанії «Сі Емеральд С.А.» (SEA EMERALD S.A.) на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 20 листопада 2013 року,

встановила:

У серпні 2012 року компанія SEA EMERALD S.A. звернулася до суду із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання другого проміжного остаточного арбітражного рішення від 17 березня

2010 року, ухваленогоодноособовим арбітром ОСОБА_7 у м. Лондоні у справі про арбітраж між компанією SEA EMERALD S.A. та Державним підприємством«Суднобудівний заводімені 61 комунара»(далі - ДП «Суднобудівний заводімені 61 комунара») про стягнення з останнього накористь компанії SEA EMERALD S.A. відсотків у розмірі

35 млн 725 тис. 689 доларів 93 центи США та відсотків, нарахованихна витрати трибуналуу зв'язку з ухваленням проміжного остаточного арбітражного рішення від 29 листопада 2006 року, обчислених заставкою

7 % річних, які нараховуються складним відсотком на залишок кожних трьох місяців, починаючи з моменту ухвалення проміжного остаточного арбітражного рішення і закінчуючи 12 березня 2010 року, в розмірі 949 фунтів стерлінгів, визначивши суму в національній валюті за курсом Національного банку України (далі - НБУ)на деньпостановлення ухвали. Свої вимоги SEA EMERALD S.A. мотивувало тим, що зазначене рішеннянабрало законноїсили, не було оскаржене боржником, тому підлягає виконаннювідповідно довимог Конвенції провизнання тавиконання іноземнихарбітражних рішень від 10 червня 1958 року (далі - Конвенція).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 травня

2013 року, описку в якій виправлено ухвалою цього ж суду від 29 травня

2013 року, надано дозвіл на примусове виконання другого проміжного остаточного арбітражного рішення від 17 березня 2010 року, ухваленого одноособовим арбітром ОСОБА_7 у м. Лондоні, у справі про арбітраж між компанією SEA EMERALD S.A. та ДП «Суднобудівний завод імені 61 комунара» про стягнення з останнього на користь компанії SEA

EMERALD S.A. відсотків у розмірі 28 млн 225 тис. 689 доларів

93 центи США, що на день постановлення ухвали за курсом НБУ становило

225 млн 607 тис. 939 грн 61 коп.,та відсотків, нарахованих на витрати трибуналу у зв'язку з ухваленням проміжного остаточного арбітражного рішення від 29 листопада 2006 року, обчислених за ставкою 7 % річних, які нараховуються складним відсотком на залишок кожних трьох місяців, починаючи з моменту ухвалення проміжного остаточного арбітражного рішення і закінчуючи 12 березня 2010 року, в розмірі 949 фунтів стерлінгів.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 20 листопада 2013 року ухвалу місцевого суду скасовано та постановлено нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання компанії SEA EMERALD S.A.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року касаційну скаргу компанії SEA EMERALD S.A. задоволено. Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від

20 листопада 2013 року скасовано та залишено в силі ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2013 року.

Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року скасовано, справу направлено до суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі компанія «Сі Емеральд С.А.» просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції, залишивши в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволеннючастково.

Задовольняючи клопотання компанії SEA EMERALD S.A., суд першої інстанції, дійшов висновку, що заявник надав докази належного повідомлення боржника про час та місце судового розгляду, зокрема друге письмове свідчення під присягою арбітра ОСОБА_7 від 19 листопада 2012 року і додані до нього документи.

Скасовуючи судове рішення суду першої інстанції та відмовляючи компанії «Сі Емеральд С.А» у задоволенні їх клопотання, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ДП «Суднобудівний завод імені 61 комунара» не було належним чином повідомлено про розгляд арбітражного спору, оскільки умовами контракту, укладеного 09 грудня 1993 року між компанією «Сі Емеральд С.А.» і ДП «Суднобудівний завод імені 61 комунара», не передбачено такий спосіб вручення повідомлень або інших документів як електронні листи. Доказів направлення боржнику повідомлень у спосіб, передбачений умовами контракту від 09 грудня 1993 року, а саме: телексом, телеграмою, будь-якою міжнародною повітряною кур'єрською службою, поштою з передоплатою послуг або особисто в руки, заявником не надано.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скасовуючи ухвалу апеляційного суду та залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, дійшов висновку, що афідевіт ОСОБА_7 надано під присягою, посвідчено нотаріусом, на ньому проставлено апостиль, тому долучені до нього листи є належним і допустимим доказом.

Судова палати у цивільних справах Верховного Суду України скасовуючи ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті ІІ Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (далі - Конвенція) кожна Договірна Держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов'язуються передавати в арбітраж всі або які-небудь суперечки, що виникли або можуть виникнути між ними у зв'язку з будь-якими конкретними договірними або іншими правовідносинами, об'єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду.

Згідно з підпунктом b пункту 1 статті V Конвенції у визнанні й виконанні арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона надасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, докази того, що сторона, проти якої постановлено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення.

Аналізуючи положення статей Конвенції, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду Українидійшла висновку, що під час з'ясування того, чи було повідомлення здійснено належним чином, суд має виходити з відповідних процедур, які були визначені сторонами в арбітражній угоді чи в арбітражному застереженні або на застосування яких вони погодились.

Скасовуючи судове рішення суду касаційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд до цього ж суду Судова палати у цивільних справах Верховного Суду України у постанові вказала, що суду касаційної інстанції необхідно перевірити чи належно було повідомлено ДП «Суднобудівний завод імені 61 комунара» про призначення арбітра, арбітражний розгляд та можливість подати свої пояснення.

Проте, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального і норм процесуального права, але, на відміну від апеляційного суду він не може встановлювати чи вважати встановленими обставини (юридичні факти), що не були встановлені судами першої або апеляційної інстанції, вирішувати питання про вірогідність або невірогідність того чи іншого доказу, про перевагу одного доказу перед іншим.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, ухвала апеляційного суду Миколаївської області від 20 листопада 2013 року підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для виконання вимог зазначених у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6−26цс15.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу компанії «Сі Емеральд С.А.» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 20 листопада 2013 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Демяносов А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак