Справа № 653/3726/15-ц
Провадження № 2/653/86/16
РІШЕННЯ

іменем України

06.04.2016

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Хоменко В.Г.

за участю секретаря Тимашової Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Генічеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконною приватизації 11/20 часток квартири, скасування рішення про приватизацію та скасування права спільної часткової власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до виконавчого комітету Генічеської міської ради, ОСОБА_2 про визнання незаконною приватизації 11/20 часток квартири, скасування рішення про приватизацію та скасування права спільної часткової власності

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі ордеру на службове житлове приміщення від 22.05.1989 року №8, виданого виконавчим комітетом Генічеської міської ради на його імя, він з колишньою дружиною ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 вселилися та почали проживати у трикімнатній квартирі, жилою площею 37,0 кв.м. за адресою АДРЕСА_1. За цією адресою, на даний час, мешкає тільки він,їх сімя розпалася, з дружиною шлюб розірвано і вона з жовтня 2010 року у цієї квартирі не проживає.На початку листопада2015 року йому стало відомо, що частку вказаної квартири приватизувала колишня дружина ОСОБА_2 09.11.2015р. він звернувся до голови Генічеської міськради про надання рішення про приватизацію квартири АДРЕСА_2. У відповідь на заяву отримав довідку КП «Генічеська ЖЕК-1» та рішення виконкому Генічеської міської ради від 15.01.2015 року № 07 «Про передачу у спільну часткову власність 11/20 частки квартири», з якого вбачається, що на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у спільну часткову власність 11/20 частки зазначеної квартири, яка складається з житлової кімнати «2» площею - 10,1 кв.м., житлової кімнати «З» площею - 10,8 кв.м., лоджії «8» площею - 1,4 кв.м.; загального користування: коридор «1» площею - 7,0 кв.м., кухня «5» площею - 9,5 кв.м., туалет «6» площею - 1,0 кв.м., ванна «7» площею - 2,6 кв.м., в рівних частках, ідеальна частка кожного із співвласників 11/20 складає 11/120 ідеальної частки.

Оскільки приватизацію частки квартири у житловому будинку було здійснено без його згоди, він є відповідальним наймачем, також було приватизовано нежитлові приміщення загального користування: коридор, кухню, туалет, ванну, вважає, що рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради від 15.01.2015 року № 07 в частині передачі у спільну часткову власність 11/20 частки квартири АДРЕСА_3 є незаконним,так як не відповідає вимогам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Просить суд визнання незаконною приватизацію 11/20 часток квартири, скасувати рішення про приватизацію та скасувати право спільної часткової власності зазначених осіб на спірне житло.

Ухвалою суду від 18.02.2016р. до участі у справі в якості співвідповідачів залучено ОСОБА_3, ОСОБА_3В.в інтересах неповнолітніх ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та орган опіки та піклування виконавчого комітету Генічеської міської ради в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні співвідповідачів.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, просять суд позов задовольнити.

Представник виконавчого комітету Генічеської міської ради та органу опіки та піклування виконавчого комітету Генічеської міської ради ОСОБА_9 в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив суду, що порушення закону при проведенні приватизації не має, оскільки при приватизації нерухомого майна державного житлового фонду необхідна згода всіх повнолітніх членів сімї ОСОБА_2, що на момент подачі заяви ОСОБА_2 мало місце. Одночасно зазначив, що неможливо обмежити права неповнолітніх дітей на приватизацію. Також звернув увагу суду, що ОСОБА_1 не є членом сімї, оскільки шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано, а тому його згода не є обовязковою. ОСОБА_1 до Генічеської міської ради із відповідною заявою про приватизацію частини квартири не звертався, відмови від органу приватизації не отримував, має право звернутися до органу приватизації з даного питання та отримати його вирішення, як це зробила ОСОБА_2 та інші. Щодо питання про побутові приміщення коридор, ванна, тощо, що входять до складу квартири, пояснив, що ці приміщення визначенні до загального користування як до 9/20 часток квартири, та і до 11/20 часток квартири, що приватизовані ОСОБА_2 та іншими, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Генічеської міської ради від 15.01.2015р., та довідками розрахунками часток, складеними Генічеським БТІ до постановлення даного рішення, покладеними в основу свідоцтва про право власності, виданого на імя ОСОБА_2 та інших.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_10 в судовому засіданні позов не визнали, вважають вимоги необґрунтованими та безпідставними, в звязку з чим просять суд в задоволенні позова відмовити в повному обсязі.

ОСОБА_4, яка залучена до участі у справі в якості співвідповідача, в судовому засіданні проти позову заперечила, зазначила, що рішення виконкому про передачу частки квартири у спільну часткову власність є законним, тому просить в задоволенні позова відмовити в повному обсязі.

Співвідповідач в справі ОСОБА_3 до суду не прибула, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позову заперечила, вважає вимоги безпідставними, просить суд в їх задоволенні відмовити в повному обсязі.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Відповідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства держави Україна, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Згідно ордеру на службове жиле приміщення №8 від 22.05.1989 року, виданого виконавчим комітетом Генічеської міської ради, ОСОБА_1 з сімєю, в склад якої входили дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_11, надано право на зайняття службового приміщення жилою площею 37,0 м.кв., яке розташоване за адресою АДРЕСА_4.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Генічеської міської ради від 20.03.2003 року статус службового житлового приміщення з будинку №6 по вул. 40 років Перемоги, в м. Генічеську, знято, зазначене житло перейшло до державного (комунального) житлового фонду.

Рішенням Генічеського районного суду від 30.12.2011 року первісний позов ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням задоволено, зустрічний позов ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житла у звязку з відсутністю за місцем проживання понад шість місяців відмовлено. Рішення набрало законної сили 10.01.2012 року.

Зазначеним рішенням суду змінено договір найму квартири АДРЕСА_5, та виділено ОСОБА_1 в користування кімнату «4» пл..15,6 м.кв., балкон «9» пл.. 1,3 м.кв., всього 16,9 м.кв.; ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13 виділено в користування кімнату «2» пл..10,1 м.кв., кімнату «3» пл.. 10,8 м.кв. з лоджією «8» пл.. 1,4 м.кв., всього 22,3 м.кв. В спільному користуванні залишено коридор «1» пл..7 м.кв., кухню «5» пл..9,5 м.кв., туалет «6» пл.. 1 м.кв., ванну «7» пл..2,6 м.кв., всього 20,1 м.кв.

Також цим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходились в зареєстрованому шлюбі з 09.08.1986 року, який в 2006 році було розірвано.

Згідно ст.. 61 ЦПК України, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до типового договору найму житла від 05.02.2012 року, укладеного між Генічеською ЖЕК №1 в особі керівника ОСОБА_14 та ОСОБА_2, остання є відповідальним квартиронаймачем, якій надано у безстрокове користування частину квартири АДРЕСА_6.

08 грудня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до Генічеської міської ради з заявою про передачу в спільну часткову власність в рівних частинах членам її сімї, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5, частину квартири АДРЕСА_6. Одночасно ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 надали свою письмову згоду на приватизацію частини квартири своїми повнолітніми родичами, що підтверджується їхніми заявами від 08.12.2014 року.

Відповідно до довідки Генічеського БТІ від 05.04.2013р. користувачем частки квартири АДРЕСА_7 є ОСОБА_1. В його користуванні перебуває кімната «4» пл..15,6 м.кв., балкон «9» пл.. 1,3 м.кв.. У загальному користуванні всіх квартиронаймачів перебуває коридор «1» пл..7 м.кв., кухню «5» пл..9,5 м.кв., туалет «6» пл.. 1 м.кв., ванну «7» пл..2,6 м.кв. Загальна корисна площа частини квартири квартиронаймача ОСОБА_1, з урахуванням 1/2 частки приміщення загального користування, складає 26,9 м.кв., що складає 9/20 частки ідеальної долі.

Також, згідно довідки Генічеського БТІ, користувачами частки квартири АДРЕСА_7 є ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13. В їх користуванні перебуває кімнату «2» пл..10,1 м.кв., кімнату «3» пл.. 10,8 м.кв. з лоджією «8» пл.. 1,4 м.кв.. У загальному користуванні всіх квартиронаймачів перебуває коридор «1» пл..7 м.кв., кухню «5» пл..9,5 м.кв., туалет «6» пл.. 1 м.кв., ванну «7» пл..2,6 м.кв. Загальна корисна площа частини квартири квартиронаймачів ОСОБА_2, ОСОБА_12, ОСОБА_13, з урахуванням 1/2 частки приміщення загального користування, складає 32,4 м.кв., що складає 11/20 частки ідеальної долі.

Рішенням виконавчого комітету Генічеської міської ради №07 від 15.01.2015 року «Про приватизацію 11/20 частки квартири», ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 передано у спільну часткову власність 11/20 частки квартири АДРЕСА_8, яка складається з житлової кімнати 2 площею 10,1 м.кв., житлової кімнати 3 пл. 10,8 м.кв., лоджії 8 пл. 1,4 м.кв., загального користування - коридору 1 пл. 7,0 м.кв., кухні 5 пл. 9,5 м.кв., туалету 6 пл. 1,0 м.кв., ванна 7 пл. 2,6 м.кв., в рівних частках (ідеальна частка кожного із співвласників 11/20 частки складає 11/120 ідеальної частки).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 отримали у приватну спільну часткову власність по 11/120 частки кожний в квартирі АДРЕСА_7, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії СТА086119, виданим органом приватизації житлового фонду виконавчого комітету Генічеської міської ради 27.01.2015 року.

Реалізуючи своє право, у порядку визначеному чинним законодавством України, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 здійснили державну реєстрацію своїх речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом про реєстрацію прав та їх обтяжень з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно серії ЕЕО355019, ЕЕО355021 від 04.03.2015 року.

Згідно ст..ст.1,2 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. До об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК України зазначає, що до членів сімї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Тобто, норми законодавства, що регулюють питання втрати права користування житловим приміщенням, дозволяють віднести до членів сімї власника осіб, які проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно п.5 ст. 5 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна.

Згідно ст.. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право приватної власності є непорушним.

В п.3.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №15-рп/2010 від 10 червня 2010 року (справа про безоплатну приватизацію житла) зазначено, що «…право людини на житло є загальновизнаним. Згідно з Конституцією України це право, як і інші конституційні права, є невідчужуваним, непорушним і рівним для всіх без будь-яких обмежень… Воно не може бути скасоване і обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.2 ст.22, ч. ст.64 Основного Закону України)».

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В п.3.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №15-рп/2010 від 10 червня 2010 року (справа про безоплатну приватизацію житла) зазначено, що «приватизація державного житлового фонду згідно з Законом відбувається шляхом використання всіма громадянами України приватизаційних житлових чеків. Громадянам надано право змінити цільове використання цих чеків, а тому вони можуть бути використані також для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду… Зазначене положення Закону дає підстави для висновку, що приватизація державного житлового фонду не є обовязком громадян України, а є їх правом, яке повинне реалізовуватися ними на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлених законом.

Отже, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутися до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк передбачений чинним законодавством. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11.12.2013 року у справі №6-121цс13, яка, в силу вимог ст.360-7 ЦПК України, є обовязковою для застосування судами України.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами в судовому засіданні докази, враховуючи законодавства України та практику Європейського Суду з прав людини у подібних правовідносинах, а також приймаючи до уваги, те що у 2011 році судом встановлено порядок користування спільним житлом між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, відповідачкою укладено договір найму житла із його власником, що шлюб між сторонами на момент виникнення спірних правовідносин розірвано, спільного господарства не ведуть, не пов'язані сумісним побутом, не мають взаємних права та обов'язків, тобто втратили по відношенню один до одного статус «члена сімї», а отже мають рівні права, як наймачі житла, на приватизацію нерухомого майна, та мають заручатися лише згодою на приватизацію повнолітніх членів своїх сімей, а також те що на момент спору ОСОБА_1 своє право щодо приватизації виділеної йому частини квартири в установленому законом порядку не реалізовував, до органу приватизації житлового фонду не звертався, належних доказів на спростування вказаних фактів в судовому засіданні суду не надав, та положення ст.ст.12, 13, 15, 16, 20 Цивільного кодексу України, згідно яких кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в судовому захисту підлягають позови тільки щодо порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав фізичної особи, на якій лежить обов'язок довести факт порушення цих прав, в звязку з чим, суд приходить до висновку, що позивач не довів порушення його права, тому вважає, що в задоволені позову необхідно відмовити.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, а позивач на підставі п.8 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому судові витрати у справі відносяться за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 213-215 ЦПК України, ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року з послідуючими змінами та доповненнями, рішеннями ВКУ від 02.03.2004 №4-рп/2004 у справі №1-2/2004, від 09.11.2011 року №14рп/2011 у справі №1-22/2011, «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затверджених наказом Міністерства з житлових питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009р. №396, зареєстрованого в Мінюсті України від 29.01.2010р. №109/17404, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позова ОСОБА_1 про визнання незаконною приватизації 11/20 часток квартири АДРЕСА_9, скасування рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради від 15.01.2015р. №07 «Про передачу у спільну часткову власність 11/20 частки квартири», скасування права спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на 11/20 частки зазначеної квартири, яка складається з житлової кімнати 2 площею 10,1 м.кв., житлової кімнати 3 пл. 10,8 м.кв., лоджії 8 пл. 1,4 м.кв., загального користування коридору 1 пл. 7,0 м.кв., кухні 5 пл. 9,5 м.кв., туалету 6 пл. 1,0 м.кв., ванна 7 пл. 2,6 м.кв. (ідеальна частка кожного із співвласників 11/20 частки складає 11/120 ідеальної частки), відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подання апеляційної скарги в строк 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя Генічеського районного суду ОСОБА_15