Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у. №331/3263/14
Провадження № 22-ц/778/407/16
Головуючий у 1-й інстанції Нагорний Є.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кримської О.М.

суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ "УкрСиббанк" звернувся до сулу з потопом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначив, що15.02.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк'" та ОСОБА_4, було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит 19 000,00 доларів США, під 12,3 проценти річних, а відповідач зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 14.02.2022 року.

12.01.2009 р. між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 до ОСОБА_5 про надання споживчого кредиту від 15.02.2007 p., щодо зміни строку сплати процентів.

У забезпечення виконання зобов'язань позивальника за кредитним договором від 15.02.2007 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 0/11, за умовами якою поручитель прийняв на себе зобов'язання відповідати перед банком за виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором у тому-же обсязі. Всупереч умовам договору, ОСОБА_4 не здійснювала погашення кредиту у встановленні договором строки, станом на 21.02.2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 22 841,13 дол. США, що на день розрахунку є еквівалентом 201 869,89 грн. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2015 року позов задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 22841,13 дол. США, що за курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 201869,89 грн. з яких: 17 786,32 дол. США, що за курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 157195,50 грн. - кредитна заборгованість, 4370,93 дол. США, що за курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 38630,28 грн. - заборгованість по процентам; 269,87 дол. США, що за курсом НБУ станом на 21.02.20І4 року становить 2385,10 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту: 414,01 дол. США, що за курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 3659,01 грн. - пеня за прострочення сплати процентів та 2018,70 гри. сплаченого судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_6 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки вважає поруку припиненою, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ "УкрСиббанк задовольнити частково, в частині задоволення позовних вимог ПАТ "УкрСиббанк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержання норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

15.02.2007 року між АКІБ «Укрсббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 0 , за яким ОСОБА_4 отримала кредит в сумі 19000, 00 доларів США під 12, 3 % річних на строк до 14.02.2022 року та зобов'язалася повернути кредит і платити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Відповідно до умов договору, позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту ( додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку не пізніше 14 лютого 2022 року.

Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору ( графік погашення кредиту) передбачено, що позичальник зобовязується повернути банку кредит у таких розмірах, щоб станом на вказану в графіком дату сума заборгованості за кредитом не перевищувала залишок максимальної допустимої заборгованості за кредитом на відповідну дату.

12 січня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду № 1 щодо зміни строку сплати процентів.

В забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язання, 15 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки, на підставі якого поручитель зобов'язався відповідати перед банком за своєчасне та належне виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

Банк свої зобов'язання за договором виконав, а ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує. Станом на 21.02.2014 року у ОСОБА_4 виникла заборгованість в сумі 201869.89 грн, що складається з: заборгованості за кредитом - 17786.32 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 157195.50 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 4370, 93 дол. США, що за курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 38630, 28 гривень, пеня за прострочення сплати по кредиту 269.87 дол. США, що за курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 2385.10 гривень; пеня за прострочення сплати процентів 414,01 дол. США, що за курсом НБУ станом на 21.02.2014 року становить 3659.01 гривень.

В частині задоволення судом першої інстанції позовних вимог щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку апеляційним судом не перевіряється.

З матеріалів справи вбачається, що в оскарженій частині рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України щодо законності, обґрунтованості рішення суду, встановлення наявності обставин на підтвердження вимог і заперечень та застосування до спірних правовідносин належних норм матеріального права.

Під час апеляційного розгляду справи колегія суддів виходить із правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року у справі №6-53цс14, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України.

Підстав відступити від цієї правової позиції колегія суддів не вбачає.

Верховним Судом визначено наступне.

Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з графіка погашення кредиту у цій справі, позичальник згідно умов вищезазначеного договору зобовязується повернути банку кредит у таких розмірах, щоб станом на вказану у графіку дату сума заборгованості за кредитом не перевищувала залишок максимально допустимої заборгованості за кредитом ( а.с. 16-21), тобто графіком не встановлено повернення боргу щомісяця частинами та строк його погашення, а умовами договору не передбачено самостійну відповідальність боржника за несплату кожного щомісячного платежу.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття "пред'явлення вимоги" та "пред'явлення позову", як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Пунктом 2.3 вищезазначеного кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов цього договору, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання за цим договором або погіршення його умов, банк набуває право вимоги на дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього ОСОБА_5.

Пунктом 11.1 кредитного договору сторони погодили, що у випадку настання обставин визначених у п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5., 5.8, 5.10, 7.4. 9.2, 9.14 цього договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення ( вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищезазначеного повідомлення ( вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення ( вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання позичальником вищезазначеного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення ( вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення про дострокове повернення кредиту від Банку.

Пунктом 5.7 договору поруки від 15 лютого 2007 року передбачено, що листування між сторонами за цим договором здійснюється шляхом направлення або надання однією стороною відповідних повідомлень ( рекомендованих листів) іншій стороні на її адресу, що визначена як адреса для листування у розділі 6 цього договору. Підтвердженням факту відправлення повідомлення є поштова квитанція або інший поштовий документ, що підтверджує факт відправки або вручення або отримання повідомлення.

31 січня 2014 року ОСОБА_5 направив відповідачам вимоги про дострокове погашення кредиту в якій було повідомлено відповідачів, що у разі не погашення простроченої заборгованості, ОСОБА_5 вимагає виконання зобовязань ОСОБА_4 за кредитним договором та договором поруки по поверненню суми кредиту в повному обсязі, та нарахованих процентів, що разом становить 21513, 54 доларів США, що підтверджується реєстром про відправку рекомендованих листів, поштовою квитанцією про відправку ( а.с. 45-51).

Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про отримання відповідачами цієї вимоги, то відповідно до положення п. 11.1 кредитного договору вважається термін поверненню кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення ( вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

Як вбачається з реєстру відправлень, вимоги про дострокове повернення кредиту було направлено відповідачам 30.01.2014 року ( а.с. 48), отже, термін поверненню кредиту таким, що настав є 11 березня 2014 року.

Отже, у даній справі строк виконання основного зобовязання достроково настає 11 березня 2014 року.

Банк предявив позов до Боржника та Поручителя 05.05.2014 року, тобто протягом шести місяців з моменту настання дострокового строку погашення кредиту, що дає підстави для висновку, що договір поруки, укладений 15 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_3, за яким поручитель зобов'язався відповідати перед банком за своєчасне та належне виконання ОСОБА_4Б зобов'язань за кредитним договором № 0 від 15 лютого 2007 року між АКІБ « Укрсббанк», правонаступником якого є ПАТ « Укрсиббанк» та ОСОБА_4 за яким остання отримала кредит в сумі 1900000 дол.США на строк до 14.02.2022 року та зобов'язалася повернути кредит і платити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором, не є припиненим.

Доводи апеляційної скарги про те, що порука припинилася на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки ОСОБА_3 як поручитель не ознайомлений з додатковою угодою № 1 до кредитного договору, в якій змінено умови сплати відсотків за користування кредитом, за виконання яких він поручався, не заслуговує на увагу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 12.01.2009 року до кредитного договору № 0 від 15 лютого 2007 року вбачається, що сторони внесли зміни в п.п.1.3.4 кредитного договору щодо строку сплати процентів з 01 по 25 число ( включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти, при цьому ні процентна ставка, ні обсяг відповідальності не збільшувався, отже, порука не є припиненою з підстав передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправомірно стягнута неустойка в іноземній валюті не заслуговує на увагу.

Оскаржуваним рішенням стягнута сума пені загалом в розмірі 6044.11 грн., що еквівалентно 683.88 доларів США, та визначено Пунктом . 7.1 кредитного договору, а саме, позичальник може сплачувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу. Сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті.

Посилання апеляційної скарги на те, що позивач всупереч п. 1.1. кредитного договору незаконно нарахував підвищений відсоток на суму заборгованості, що призвело до завищення відсотків за користування кредитом в сумі 582, 11 доларів США не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до п. 1.3.2 кредитного договору передбачено, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п. 9.2 ОСОБА_5.

Відповідно до п. 9.2 Кредитного договору передбачено, що протягом дії цього ОСОБА_5 відповідно до умов п. 1.3.1 договору може змінити розмір процентної ставки в сторону збільшення у разі настання будь-якої із наступних обставин, а саме: порушення Позичальником кредитної дисципліни ( тобто, неналежного виконання умов цього ОСОБА_5, або умов договору, за яким надано забезпечення виконання зобовязань Позичальника за цим договором), або погіршення фінансового стану Позичальника.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у його оскарженій частині щодо стягнення заборгованості з поручителя, апеляційний суд вбачає, що суд першої інстанції врахував, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, не суперечать вищенаведеним нормам матеріального і процесуального права, що призвело до правильного вирішення цих позовних вимог, а тому підстав для скасування рішення суду у вказаній частині колегія суддів не вбачає.

Аргументи апеляційної скарги не є виправданими.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: