Справа № 521/9081/15-ц
№пр.2/521/479/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси

в складі: судді - Буран О.М.

при секретарі - Янкул Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення заборгованості за депозитним договором, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» та в межах захисту прав споживача, уточнивши позовні вимоги, просить суд стягнути з ПАТ «Імексбанк» суму вкладу у розмірі 1 505,00 євро та 7,5% річних за період з 19.02.2014 року по 10.02.2016 року у сумі 222,97 євро. Загальна сума складає 1 727,97 євро, що згідно курсу НБУ станом на 10.02.2016 року (1євро 29,76грн) становить 51 424,39 гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 лютого 2014 року між ПАТ «Імексбанк», з однієї сторони, та ОСОБА_1 з іншої сторони, був укладений договір №230059350 про приєднання до Публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, відповідно до умов якого банк прийняв від вкладника ОСОБА_1 грошові кошти суму банківського вкладу на депозитний рахунок у розмірі 1 505,00 євро на строк з 19.02.2014 року по 20.12.2014 року з нарахуванням процентів за користування коштами вкладу, виходячи з процентної ставки 7,5% річних. Також позивач в своєму позові зазначив, що неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути кошти, а також до Голови правління Тимчасової комісії ПАТ «Імексбанку», однак ніякої відповіді до теперішнього часу не отримав. Посилаючись на викладені обставини, з метою відновлення свого порушеного права, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання зявився, уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання на не зявився, 17.08.2015 року надав до канцелярії суду письмові заперечення в яких просив позов ОСОБА_1 до ПАТ «Імексбанк» залишити без задоволення з підстав викладених у запереченні проти позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

У судовому засіданні встановлено, що 19 лютого 2014 року між ПАТ «Імексбанк», з однієї сторони, та ОСОБА_1 з іншої сторони, був укладений договір №230059350 про приєднання до Публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року, відповідно до умов якого банк прийняв від вкладника ОСОБА_1 грошові кошти суму банківського вкладу на депозитний рахунок у розмірі 1 505,00 євро на строк з 19.02.2014 року по 20.12.2014 року з нарахуванням процентів за користування коштами вкладу, виходячи з процентної ставки 7,5% річних.

08.05.2015 року та 22.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Імексбанк» із заявою про повернення йому вкладу та виплату процентів. Проте в порушення вимог укладеного договору, банк умови договору не виконав, вклад своєчасно не повернув, проценти не виплатив.

Відповідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надаючи виниклим між сторонами по справі належну правову оцінку, судом досліджено зміст ст.509 ч.ч.1,2 ЦК України, за якою зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

В силу ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобовязаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спли вом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

З урахуванням даних норм закону та на підставі встановлених фактів по справі суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, що врегульовані цивільний законом про банківський вклад, про що свідчить зміст укладеного договору. Однак банк не виконав відповідного грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з положень договору, банк зобовязався повернути вклад та виплатити нараховані проценти за договором 16 квітня 2015 року.

В силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК України, особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що боржник ПАТ «Імексбанк» прострочив виконання зобовязання з повернення суми вкладу та процентів за договором.

Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Тобто, зважаючи на таку регламентацію виниклих між сторонами по справі правовідносин і виходячи з умов укладеного договору, заборгованість банку становить заявлені грошові суми, що є сумою вкладу та процентів.

Але згідно Постанови Правління Національного Банку України №50 від 26 січня 2015 року, ПАТ «Імексбанк» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

Згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №16 від 26 січня 2015 року, в ПАТ «Імексбанк» з 27 січня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Імексбанк» ОСОБА_2

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №84 від 23 квітня 2015 року, строк проведення тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк» та повноваження уповноваженої особи фонду було продовжено до 26 травня 2015 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №105 від 27 травня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «Імексбанк» і на даний час уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Імексбанк» не існує.

Згідно ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно ст. 2 п.п.6,16 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 36 ч.5 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

При цьому, згідно ст. 26 ч.1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

В силу ст. 46 ч.2 п.п.1,2,3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку: 1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у звязку з ліквідацією банку; 2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси; 3) строк виконання всіх грошових зобовязань банку та зобовязання щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів) вважається таким, що настав.

Як встановлює ст. 26 ч.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами чітко регламентовано ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах «Урядовий курєр» або «Голос України» та на своєму офіційному веб-сайті про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Таким чином, у зв'язку із прийняттям 26 січня 2015 року рішення про введення в ПАТ «ІМЕКСБАНК» тимчасової адміністрації вимоги позивача, який є вкладником банку, про стягнення суми банківського вкладу не можуть бути задоволені в силу вищевказаних норм закону.

Судом враховано, що ПАТ «ІМЕКСБАНК» віднесено до неплатоспроможних, що фактично унеможливлює здійснення банком операцій за рахунками власних клієнтів. Крім того, після запровадження Фондом тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і чинним законодавством не передбачено задоволення вимог окремих кредиторів банку поза межами ліквідації банку.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача, у зв'язку із чим вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» про стягнення заборгованості за депозитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: О.М. Буран