Справа № 307/2741/16-ц
Провадження № 2/307/1493/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Бобрушко В.І., при секретарі Сабадош В.В., представника позивачки ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, де третя особа Тячівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, де третя особа Тячівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В позовній заяві зазначила, що рішенням Тячівського районного суду від 15 квітня 2013 року відповідачу ОСОБА_3 присуджено аліменти на двох дітей: доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 1300 гривень щомісячно, починаючи з 28 лютого 2013 року і до їх повноліття. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданої старшим державним виконавцем заборгованість у відповідача зі сплати аліментів станом на 12 вересня 2016 року складає 19000 гривень. Згідно рішення Тячівського районного суду відповідач ОСОБА_3 зобовязаний кожен місяць сплачувати аліменти на двох дітей в сумі 1300 гривень. З 1 грудня 2013 року по сьогоднішній день відповідач умисно кожен місяць проводить часткову оплату в сумі 750 гривень нарахованих йому аліментів. Внаслідок часткової сплати аліментів у відповідача утворилася заборгованість в сумі 19000 гривень. Таким чином, у ОСОБА_3 виникла заборгованість по неустойці за невиплату аліментів з 1 грудня 2013 року по 1 вересня 2016 року в розмірі 5533 гривні.

Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 5533 гривні.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, та просить стягнути з відповідача на користь позивачки неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 5533 гривень.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно сплачує щомісяця 750 гривень аліментів на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей. На даний час він не одружений та інших утриманців не має. Останній раз аліменти сплатив у вересні 2016 року. Кошти перераховує через пошту, і в підтвердження цього в нього є наявні квитанції. Можливості сплачувати аліменти в сумі 1300 гривень він не має змоги. Просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи Тячівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області в судове засідання не з»явився. хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 2 серпня 2013 року розірвано.

Від даного шлюбу в них народилось двоє дітей, а саме: донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком в свідоцтві про народження яких значиться відповідач та які перебувають на утриманні позивачки.

Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення розміру стягнення аліментів задоволено повністю та вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі однієї тисячі триста гривень щомісячно, починаючи з 28.02.2013 року і до їх повноліття.

Згідно листа Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області №01-42/12628 від 12.09.2016 року на виконанні в Тячівському районному відділі ДВС ГУТЮ у Закарпатській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/307/731/13 від 24.05.2013 року, виданого Тячівським районним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у сумі 1300 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з 28.02.2013 року. Станом на 12.09.2016 року за боржником рахується заборгованість у розмірі 19000 гривень.

Згідно доданих до матеріалів справи квитанцій про сплату відповідачем аліментів, оригінали яких були досліджені в судовому засіданні, встановлено, що відповідачем постійно, щомісячно, з дня виникнення зобовязання по сплаті аліментів в розмірі 1300 гривень щомісячно, сплачувалися аліменти на користь позивачки в розмірі 750 гривень щомісячно на утримання двох неповнолітніх дітей.

За змістом ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При розгляді справи за 6-1477цс15, предметом якої був спір про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 3 лютого 2016 року ухвалив постанову та зробив правовий висновок про те, що, згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Як встановлено в судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 зобовязаний з 28.02.2013 року сплачувати на користь позивачки ОСОБА_2 аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, а саме: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1300 гривень щомісячно, про те відповідач сплачує на користь позивачки щомісячно аліменти в розмірі 750 гривень щомісячно, що є на 550 гривень менше ніж встановлено рішенням Тячівського районного суду від 15 квітня 2013 року.

Факт сплати аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 750 гривень щомісячно, а не 1300 гривень щомісячно, підтвердив і сам відповідач в судовому засіданні.

А тому розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 1 грудня 2013 року по 1 вересня 2016 року становить 5533 гривні, виходячи зі щомісячної заборгованості зі сплати аліментів за місяць в розмірі 550 гривень, помноженої на 1 % пені і помноженої на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, при цьому загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць), а саме: грудень 2013 року 170,5 гривень; січень 2014 року 170,5 гривень; лютий 2014 року 154 гривні; березень 2014 року 170,5 гривень; квітень 2014 року 165 гривень; травень 2014 року 170,5 гривень; червень 2014 року 165 гривень; липень 2014 року 170,5 гривень; серпень 2014 року 170,5 гривень; вересень 2014 року 165 гривень; жовтень 2014 року 170,5 гривень; листопад 2014 року 165 гривень; грудень 2014 року 170,5 гривень; січень 2015 року 170,5 гривень; лютий 2015 року 154 гривні; березень 2015 року 170,5 гривень; квітень 2015 року 165 гривень; травень 2015 року 170,5 гривень; червень 2015 року 165 гривень; липень 2015 року 170,5 гривень; серпень 2015 року 170,5 гривень; вересень 2015 року 165 гривень; жовтень 2015 року 170,5 гривень; листопад 2015 року 165 гривень; грудень 2015 року 170,5 гривень; січень 2015 року 170,5 гривень; лютий 2015 року 154 гривні; березень 2015 року 170,5 гривень; квітень 2015 року 165 гривень; травень 2015 року 170,5 гривень; червень 2015 року 165 гривень; липень 2015 року 170,5 гривень; серпень 2015 року 170,5 гривень; вересень 2015 року 165 гривень; січень 2016 року 170,5 гривень; березень 2016 року 170,5 гривень; квітень 2016 року 165 гривень; травень 2016 року 170,5 гривень; червень 2016 року 165 гривень; липень 2016 року 170,5 гривень; серпень 2016 року 170,5 гривень; вересень 2016 року 165 гривень.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Судом встановлено, що заборгованість по аліментам на утримання неповнолітніх дітей виникла з вини відповідача, який не сплачував аліменти.

Тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю та стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивачки ОСОБА_2 5533 гривень неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Тячівського районного суду від 6 жовтня 2016 року, щодо накладення арешту на рухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_3, мешканцю м. Тячів, вул. Незалежності, 153, Тячівського району, Закарпатської області, і заборони його відчуження в межах суми позову 5533 гривень, слід скасувати.

Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.4, 10, 11, 60, 208, 209, 213-215 ЦПК України, ст. 196 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, України, на користь ОСОБА_2 5533 (пять тисяч пятсот тридцять три) гривні неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 550 гривень сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 276 гривень 80 копійок судового збору.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Тячівського районного суду від 6 жовтня 2016 року, щодо накладення арешту на рухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_7, мешканцю м. Тячів, вул. Незалежності, 153, Тячівського району, Закарпатської області, і заборони його відчуження в межах суми позову 5533 гривень, - скасувати.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Тячівський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий : В.І.Бобрушко