Номер провадження: 22-ц/785/757/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Фальчука В.П.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 про припинення договорів поруки, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - ОСОБА_5 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01.04.2015 року,-

встановила:

15.05.2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В свою чергу ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору удаваним правочином. Крім того, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про припинення договорів поруки.

Первісний позов ПАТ «Дельта Банк» був залишений без розгляду, в звязку з повторною неявкою представника банку, хоча суд визнав явку представника банку необхідною, тому суд розглянув зустрічний позов.

Позов ОСОБА_4 до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору удаваним правочином був залишений без розгляду на підставі заяви представника ОСОБА_2

Уточнивши свої вимоги, позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили суд визнати припиненою поруку ОСОБА_3 з 30.10.2013 року за договором поруки № 240-0131007/ZФПОР-08 від 15.04.2008 року укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3, визнати припиненою поруку ОСОБА_2 з 30.10.2013 року за договором поруки № 240-0131007/ZФПОР-08/2 від 15.04.2008 року укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.04.2015 року позов задоволено. Визнано припиненою поруку ОСОБА_3 з 30.10.2013 року за договором поруки № 240-0131007/ZФПОР-08 від 15.04.2008 року укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3, визнано припиненою поруку ОСОБА_2 з 30.10.2013 року за договором поруки № 240-0131007/ZФПОР-08/2 від 15.04.2008 року укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права, просить скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01.04.2015 року.

Свої вимоги апелянт обґрунтовував тим, що в звязку з тим, що строк дії поруки визначений у оскаржуваних договорах поруки, тому виникнення у кредитора права на предявлення вимоги виконання зобовязання, забезпеченого порукою не впливає на визначення строку дії поруки, тобто ПАТ «Дельта Банк» мав право предявити вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 до закінчення кінцевого строку повернення кредитних коштів.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що 15.04.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 240-0131007/ФКВІП-08.

В забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору № 240-0131007/ФКВІП-08 від 15.04.2008 року, був укладений Договір поруки № 240-0131007/ZФПОР-08 від 15.04.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та Договір поруки № 240-0131007/ZФПОР-08/2 від 15.04.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобовязань. Таким чином ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 240-0131007/ФКВІП-08 від 15.04.2008 року.

Згідно з умовами п. 2 зазначених Договорів поруки відповідальність поручителів настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за Кредитним договором.

У відповідності до п. 3 Договорів поруки поручителі несуть перед кредитором солідарну відповідальність у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, комісій штрафних санкцій та відшкодування збитків.

Пунктом 10 Договорів поруки передбачено, що договори вступають в силу з моменту їх підписання Сторонами та діють по дату повного виконання зобов'язань по Кредитному договору боржником або поручителями.

Відповідно до п. 4.2.5. Кредитного договору Позичальник зобовязується достроково повністю повернути Кредит, сплатити проценти за фактичний період користування Кредитом, комісії, штрафні санкції (за наявності) та інші платежі за цим Договором у разі настання будь-якого з випадків, передбачених п. 6.2. цього Договору. Зобовязання, передбачене цим пунктом, повинно бути виконане Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання Позичальником відповідної письмової вимоги від Банку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткові (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Вищевказаними Договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки п. 10 цих договорів установлено, що вони діють до повного виконання всіх зобов'язань Боржника за основним Кредитним договором.

15.04.2013 року ПАТ «Дельта Банк» була направлена Досудова вимога № 31.4-08/4478/13 від 09.04.2013 року ОСОБА_4 та Досудова вимога № 31.4-08/4566/13 від 09.04.2013 року ОСОБА_2, які були отримані 30.04.2013 року. Банк змінив строк дії кредитного договору та вимагав сплатити заборгованість за кредитним договором. Дані вимоги залишилися без виконання.

Отже, враховуючи вимоги п. 4.2.5. Кредитного договору районний суд дійшов до висновку, що строк виконання основного зобов'язання почався 30.04.2013 року (дата отримання Досудових вимог)

Однак, лише 03.04.2014 року, тобто після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку від визначеної у Кредитному договорі дати для дострокового повернення кредиту, банк звернувся до суду з позовом до боржника та поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Зважаючи на те, що строк виконання зобов'язання поручителями у договорах поруки не встановлений, Банк протягом шести місяців з дня настання строку виконання боржником основного зобов'язання (Досудові вимоги щодо погашення заборгованості за Кредитним договором отримані 30.04.2013 року) не пред'явив вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як до поручителів (позов пред'явлено до суду 03.04.2014 року), суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, договори поруки укладені між банком, боржником та поручителями, вважаються такими, що припинили дію.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування (дії) самого зобов'язання поруки, у зв'язку з чим і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, внаслідок чого жодних дій щодо реалізації свого права, зокрема застосування примусових заходів захисту у судовому порядку, кредитор не може вчиняти.

Навіть, якщо у межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

За змістом ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 4 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки.

Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечило б положенням ч. 4 ст. 559 цього Кодексу.

Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України викладеним у постанові ВСУ від 7 листопада 2012 року у справі № 6-129цс12 та постанові ВСУ від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134цс12.

Таким чином, аналізуючи пояснення сторін та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, районний суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_2В, ОСОБА_3 обґрунтований та підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Крім того, колегія суддів зауважує, що предявивши 15.04.2013 року вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати, а саме з 30.04.2013 року, а позов подано до суду 03.04.2014 року, тобто після спливу шестимісячного строку.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі №6-190 цс14.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 01.04.2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: В.П.Фальчук

ОСОБА_6