Справа № 640/4737/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 рокуКиївський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Рисованої Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Алеф-Коєн» про зміну формулювання звільнення та стягнення коштів, -

встановив:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся у суд з позовом до відповідача, ТОВ «Алеф-Коєн» , в якому просить суд зобовязати відповідача змінити формулювання причин звільнення, стягнути заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 22056,70 грн., середній заробіток за час за затримку виплат при звільненні в сумі 16472 грн., компенсацію втрати частини заробітку у звязку із порушенням термінів виплати в сумі 231,42 грн., відшкодування моральної шкоди в сумі 75000 грн..

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він з серпня 2013р. працював у ТОВ «Алеф-Коєн» на посаді заступника директора з організаційних питань. 10.02.2016р. він дізнався що його звільнили на підставі п.2 ст. 40 КЗпП. Однак звільнення було незаконним та відповідач повинен змінити формулювання звільнення на ч.3 ст. 38 КЗпП, оскільки він більше не бажає у нього працювати. Також при звільнені відповідач не виплатив йому заробітну плату, компенсацію за невикористану відпуску, середній заробітку за затримку, компенсацію втрати частини заробітної плати. Порушенням відповідачем його прав, йому спричинена моральна шкода.

Відповідач - ТОВ «Алеф-Коєн», у судовому засіданні зазначав про законність звільнення. Витребувані судом документи не надав.

Суд заслухавши пояснення сторін, свідчення свідка ОСОБА_2 дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до записів у трудової книжки позивач працював на ТОВ «Алеф-Коєн» в період з 28.08.2013р. по 02.02.2015р. на посаді заступника директора з організаційних питань. Звільнений на підставі п.2 ст. 40 КЗпП, в наслідок невідповідності виконуваної роботи (займаної посади ) в наслідок недостатньої кваліфікації.

Позивач просить змінити формулювання його звільнення на ч.3 ст. 38 КЗпП.

Стаття 38 КЗпП передбачає умови розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.

За ч.1 ст. 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

За ч.3 ст. 38 КЗпП працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Виходячи із системного аналізу наведених норм працівник має право на звільнення за власним бажанням, у визначений працівником строк, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, за умови написання відповідної заяви про звільнення.

Між тим, як встановлено у судовому засіданні позивач такої заяви не писав, внаслідок чого підстави для зміни формулювання звільнення відсутні..

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За ч.1 ст. 83 КЗпП у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Тобто компенсація за невикористану відпустку нараховуються та виплачується працівнику при звільненні.

Як свідчать досліджені судом документи, позивача було звільнено 02.02.2015р.

Позивачем зазначено, що йому заробітна плата в період його роботи не виплачувалась, щорічна відпустка не надавалась.

Доказів виплати позивачу заробітної плати, надання щорічної відпустки, а також виплати при звільненні позивачу всіх сум, відповідачем не надано.

Судом були витребувані у відповідача : наказ про прийняття позивача на роботу, посадову інструкцію позивача, штатний розклад , статут відповідача, копію колективного договору, однак витребувані судом документи відповідачем не надані. У судовому засіданні директор ТОВ «Алеф-Коєн» не міг назвати встановлену позивачу заробітну плату. За даними УПФУ в Дзержинському районі м.Харкова персоніфіковані дані на позивача за 2013-2015р. відсутні.

За ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У відповідності до ч.1, ч.3 ст. 3 ЗУ «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи підтвердження праці позивача у ТОВ «Алеф-Коєн» в період з серпня 2013р. по лютий 2015р., не надання відповідачем доказів встановленої йому розміру заробітної плати, гарантію працівника на отримання заробітної плати в розмірі не менше встановленого законом мінімуму, суд при розрахунку належних позивачу виплат виходить із мінімальної заробітної плати, встановленої ЗУ « Про бюджет України » на відповідний рік.

Таким чином, за період з 28.08.2013р. по 02.02.2015р. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача невиплачена заробітна плата в сумі 20710,30грн.

Щорічні (основна та додаткові) відпустки надаються працівникам зі збереженням на їх період місця роботи (посади) і зарплати (ст. 74 КЗпП).

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 75 КЗпП щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Для деяких категорій працівників законодавством України може бути передбачена інша тривалість щорічної основної відпустки. При цьому тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частиною першою цієї статті.

Механізм обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток і компенсації за невикористані відпустки встановлено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100 .

Відповідно до п. 2 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться, зважаючи на виплати за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки чи виплати компенсації за невикористані відпустки.

Нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Відповідачем не надано доказів надання позивачу за період його роботи щорічної відпусту, а тому враховуючи мінімальну кількість календарних днів та період роботи позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію за невикористані 34 дні щорічної відпуски, що складає 1346,40грн.

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідачем не надані докази сплати позивачу у день його звільнення усіх належних йому сум, в судовому засіданні заперечень проти невиплачених сум, відповідач не висловлював.

Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Враховуючи не виплату належних позивачу сум, з урахуванням періоду не виплати з 03.02.2015р. по 22.03.2016р. (в межах заявлених вимог),суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки при звільненні в сумі 16472 грн.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам.

Враховуючи, що відповідач здійснив затримку виплати заробітної плати більш ніж один місяць, останній зобовязаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що становить 231,42 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних грав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих завязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом встановлено порушення відповідачем прав позивача, які призвели до моральних страждань, неотримання належних позивачу виплат призвели до додаткових зусиль для організації його життя, звернення до суду для захистом порушених прав, тому суд приходить до висновків про наявність спричиненої відповідачем позивачу моральної шкоди, однак виходячи із засад розумності та справедливості визначає розмір такої шкоди в сумі 2000 грн.

Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, пропорційна задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 225,226 ЦПК України, суд

вирішив :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ «Алеф-Коєн» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в сумі 20710 грн. 30 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1346 грн. 40 коп., середній заробіток за час затримки належних при звільнені виплат в сумі 16472 грн. , компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплат в сумі 231 грн. 42 коп., а також моральну шкоду в сумі 2000 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ТОВ «Алеф-Коєн» на користь держави судовий збір в сумі 617 грн. 23 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

десяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги.

Суддя Бородіна Н.М.