2/225/1479/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Геря О.Г.,

за участю секретаря Савченко О.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що він з 10.01.1983 року на підставі ордеру № 4817 є наймачем квартири № 7 по вул. Шахтарів м. Торецька Донецької області. У зазначеній квартирі позивач зареєстрував свого сина ОСОБА_6 та його дружину ОСОБА_5 13.05.2016 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті ОСОБА_5 зібрала всі речі, які належали їй та померлому та виїхала з м. Торецька Донецької області і повідомила, що більше не повернеться. Оскільки збереження реєстрації за відповідачем змушує ОСОБА_1 нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, а також чинить перешкоди у користуванні квартирою, просить визнати ОСОБА_5 такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації місця проживання.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач до судового засідання не зявилася, була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 і є сусідкою позивача. Також зазначила, що ОСОБА_5 є невісткою позивача. У квартирі № 7 по вул. Шахтарів м. Торецька не проживала, була лише зареєстрована, проживала у квартирі № 5 за цією ж адресою зі своєю родиною. На даний час ОСОБА_5 у м. Торецьку не проживає, останній раз її бачили у травні 2016 року.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 і є сусідкою позивача. Також пояснила, що з відповідачем вона підтримувала дружні стосунки, спілкувались. Зі слів відповідача їй стало відомо, що ОСОБА_5 була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_3, а фактично проживала у квартирі № 5 за цією ж адресою. Особистих речей відповідача у квартирі № 7 не має. Останній раз бачила ОСОБА_5 у січні 2015 року. В ході телефонної розмови у липні 2016 року, відповідач повідомила, що вона перебуває у м. Донецьку, а з часом збирається до Криму. Повертатись до м. Торецька вона не має наміру.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є наймачем квартири № 7 по вулиці Шахтарів у м. Торецьку Донецької області відповідно до ордеру № 487 від 10.01.1983 року. За зазначеною адресою з 2010 року також зареєстрована ОСОБА_5, яка є невісткою позивача.

Крім того, судом встановлено, що відповідач за місцем реєстрації у квартирі № 7 по вулиці Шахтарів у м. Торецьку фактично не проживала, особистих речей не зберігала, обовязків з утримання житла не виконувала, що підтверджується поясненнями свідків та актом вуличного комітету від 13.07.2016 року, посвідченого дільничним комітетом № 4.

Як передбачено ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про зняття з реєстрації місця проживання, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 7 ч.1 п.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Отже, нормами зазначеного Закону встановлено, що судове рішення про позбавлення права користування житловим будинком, яке набрало законної сили, само по собі є підставою для відповідного компетентного органу зняти відповідача з реєстраційного обліку, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 60, 212 ЦПК України, ст. 71, 72 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування квартирою № 7, що знаходиться в житловому будинку № 30 по вулиці Шахтарів в місті Торецьку Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: