16.08.2016 Єдиний унікальний № 371/506/16-ц Провадження № 2/371/328/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області в складі

головуючого судді Капшук Л.О.,

з секретарем Січкаренко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що банком та відповідачем ОСОБА_1 19 вересня 2008 року було укладено кредитний договір, відповідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 15000 грн. на термін до 15 березня 2010 року зі сплатою відсотків за користування кредитом, комісії та інших витрат. За умовами договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором встановлена сплата позичальником процентів за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, які розраховуються від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

19 вересня 2008 року з метою правового забезпечення повернення кредиту між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Відповідач ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору, зобов'язання за договором належним чином не виконала. Станом на 24.02.2016 має заборгованість на суму 46530,87 грн., яка складається з наступного: 11509,91 грн. - заборгованість за кредитом; 35020,96 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом. Просив стягнути заборгованість за договором кредиту в розмірі 46530,87 грн. та понесені судові витрати в розмірі 1378 грн. з відповідачів солідарно.

В судове засідання представник позивача не з'явився, в поданій до суду 28 липня 2016 року заяві представник позивача за довіреністю Гірко С.Л. просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Ухвалою суду від 29 липня 2016 року явку позивача в судове засідання для надання особистих пояснень з приводу заявленого позову визнано обов'язковою.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, у надісланих до суду письмових запереченнях позов не визнали, зазначили, що позовні вимоги є необґрунтованими, позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду, просили застосувати позовну давність. Заяву обґрунтували тими обставинами, що по закінченні строку дії договору кошти на погашення кредиту не вносились.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

В судовому засіданні встановлено, що 19 вересня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 251536 cred, згідно з яким кредитор зобов'язався надати, а позичальник отримати терміновий кредит на споживчі цілі.

Умови укладеного договору були наступними.

Згідно п.п. 1.1., 1.3., 1.4. кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику терміновий кредит у розмірі 15000 гривень, термін повного погашення кредиту 15 березня 2010 року.

Відповідно до п.п. 2.1.1. п. 2.1. договору банк зобов'язався відкрити відповідачу для надання кредиту картковий рахунок.

19 вересня 2008 року сторонами укладено договір № 251536 cred про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти «мікрокредит», за умовами якого відповідачу відкрито картковий рахунок.

Позичальником не спростовується факт виконання банком зобов'язання за договором шляхом надання їй кредитних коштів у розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п.п. 2.2.1. - 2.2.4., 2.2.7. п. 2.2. договору відповідач (позичальник) зобов'язалася використати кредит на споживчі потреби, проводити погашення кредиту в порядку і терміни згідно графіку погашення кредиту та відсотків, сплатити банку відсотки за користування кредитом, винагороду та комісію, погасити заборгованість по кредиту в повній сумі, сплатити нараховані відсотки та інші платежі не пізніше дати, вказаної в повідомленні банку.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків та пені за невчасну сплату кредиту та відсотків.

Порядок розрахунків встановлений п. 3.1. - 3.6. договору.

Згідно п. 3.1. договору погашення кредиту позичальником і сплата відсотків за його користування здійснюється в порядку і терміни згідно графіку погашення кредиту.

Графік погашення кредиту доданий позивачем до матеріалів справи (а.с. 10 на звороті аркуша).

Пунктом 3.1. кредитного договору сторони передбачили, що розмір процентів за користування кредитними коштами складає 32 % річних.

За умовами, викладеними в п. 3.2. договору, керуючись положеннями ст. 212 ЦК України, сторони узгодили, що в разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором він сплачує проценти за користування кредитом у розмірі 60 % річних, які розраховуються від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідач допустила неналежне виконання умов, визначених змістом зобов'язання. В порушення умов кредитного договору зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом вона не виконала, оскільки не здійснила повернення кредиту та не сплатила у повному обсязі відсотки за користування кредитними коштами у встановлені кредитним договором строки.

З березня 2009 року позичальник почала порушувати умови договору, кредитні кошти сплачувала не в повному розмірі.

Станом на 24 лютого 2016 року заборгованість відповідача за кредитом склала 11509,91 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 35020,96 грн.

Вказані обставини та розрахунки підтверджені розрахунком заборгованості за кредитом, складеним станом на 24 лютого 2016 року (а.с. 5).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правові наслідки порушення зобов'язання передбачені ст. 611 ЦК України, згідно якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Частиною 3 статті 10, частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд постановляє судове рішення на підставі тих доказів, що були надані сторонами.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту вбачається, що позичальником погашення процентів за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору мало місце у період з 22 квітня 2013 року по 21 вересня 2015 року.

Відповідачі в поданих до суду письмових запереченнях проти позову вказали на факт неправильності нарахування боргу, посилаючись на ті обставини, що факти внесення позичальником коштів на погашення кредиту з 22 квітня 2013 року не мали місця, проте відповідних розрахунків та доказів, що підтверджують неправильність розрахунків позивача, суду не надали.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Строк дії договору кредиту закінчився 15 березня 2010 року.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно з умовами кредитного договору термін повного погашення кредиту до 15.03.2010, позичальник зобов'язана здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом.

Відповідно до графіку погашення кредиту щомісячний платіж, який включав кредит та відсотки, складав 1089,06 грн. у період з 15 жовтня 2008 року по 15 лютого 2010 року та 1089,07 грн. 15 березня 2010 року. Щомісячні платежі мали бути внесені 15 - 17 числа кожного місяця. Останній платіж у визначеній сумі згідно графіку погашення кредиту підлягав сплаті 15.03.2010.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 припинила сплачувати щомісячні платежі на погашення кредиту у встановленому графіком погашення розмірі з березня 2009 року.

З вимогами про стягнення заборгованості за кредитом банк звернувся 06 травня 2016 року, включивши до позовних вимог всю заборговану суму.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом України у справі № 6-53цс14 від 17.09.2014, справі № 6-20цс 14 від 19.03.2014, 6-16цс 14 від 19.11.2014.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного 15-17 числа місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна - в один рік ( ст.ст. 257, 258 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Сторони кредитного договору змінили тривалість загальної позовної давності та пунктом 5.6. договору передбачили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даною угодою встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Зважаючи на тривалість встановленої кредитним договором позовної давності та дату звернення позивача за захистом порушеного права до суду (06.05.2016) вимоги позивача про стягнення кредитних коштів не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1,3 ст. 264 ЦК України).

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідач сплачувала проценти за користування кредитом у період з 22 квітня 2013 року по 21 вересня 2015 року, тому перебіг позовної давності за вимогою про стягнення процентів за користування кредитними коштами починається після дати внесення позичальником останнього платежу, тобто з 21 вересня 2015 року.

Вимоги, заявлені до поручителя, суд вважає такими, що не ґрунтуються на законі.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Договір поруки має додатковий до кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України в якій зазначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

19 вересня 2008 року з метою правового забезпечення повернення кредиту між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки № 251536 П.

За умовами укладеного договору поруки відповідач ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням, які виникають з умов укладеного кредитного договору № 251536 П від 19 вересня 2008 року. Така відповідальність є солідарною ( п. 4 договору поруки).

Згідно п. 6 договору поруки поручитель приймає на себе зобов'язання здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому банком у письмовій вимозі протягом п'яти календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку.

З метою досудового врегулювання спору 15 березня 2016 року банк надіслав відповідачу ОСОБА_1 повідомлення про необхідність погашення заборгованості за кредитом. У повідомленні банк повідомив про наявність заборгованості за кредитом.

Докази направлення вимоги поручителю та отримання ним такої вимоги позивачем не надані.

В правовій позиції у справі № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року судова палата у цивільних справах Верховного Суду України роз'яснила, що пред'явленням вимоги до поручителя є пред'явлення до нього позову. Установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за кредитним договором, та що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, не пред'явив протягом шести місяців позову до поручителя про виконання зобов'язання, суд дійшов правильного висновку про те, що зобов'язання за договором поруки припинилися

Отже, вимогою в розумінні ч. 4. ст. 559 ЦК України є не просто лист банку, а саме пред'явлення позову до поручителя.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки кредитним договором визначені умови виконання основного зобов'язання, то при неналежному виконанні позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як вручення йому листа-вимоги про погашення боргу, так і пред'явлення до нього позову до суду.

При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки, укладеним з відповідачем ОСОБА_2, не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 10 договору установлено, що він діє до повного виконання зобов'язань боржника за основним договором.

Таким чином, за умов неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 15-17 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Останній платіж згідно графіку погашення кредиту позичальник зобов'язаний був внести 15.03.2010, проценти за користування кредитом поза межами строку дії договору припинив сплачувати 21.09.2015. Банк звернувся до суду 06.05.2016, тобто після спливу шестимісячного строку виконання зобов'язань з погашення кожного чергового платежу.

Наслідком порушення кредитором строку пред'явлення вимоги до поручителя згідно ст. 559 ЦК України є припинення поруки.

Закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Цей правовий висновок зроблений Верховним Судом України за результатами розгляду справи № 6-53цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором (постанова від 17 вересня 2014 року).

Оскільки кредитор звернувся до поручителя з «вимогою» поза межами шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання за кожним із чергових платежів порука припинилася і кредитор не вправі поза межами цього (шестимісячного) строку, навіть до спливу позовної давності за вимогою про стягнення процентів за користування кредитними коштами, пред'явити поручителю «позов» до суду про стягнення суми боргу боржника.

Звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

З огляду на факт припинення договору поруки заборгованість за процентами, розмір якої згідно розрахунку заборгованості за договором склав 35020 гривень 20 копійок, підлягає стягненню на користь позивача з відповідача ОСОБА_1

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 1378 гривень.

Згідно правил статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на вказане правило понесені позивачем судові витрати відшкодовуються відповідачем ОСОБА_1 пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог.

Враховуючи ціну позову та розмір задоволених позовних вимог на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1037 гривень 14 копійок.

На підставі викладеного, ст. ст. 251 -256, 258, 259, 261, 266, 267, 526, 549, 553, 554, 559, 610 - 612, 631, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57- 60, 61, 64, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 224-226, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (р/р 3111, , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором в розмірі 35020 гривень 96 копійок та 1037 гривень 14 копійок понесених судових витрат у виді судового збору, всього 36058 (тридцять шість тисяч п'ятдесят вісім) гривень десять копійок.

Вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Миронівський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис Л.О.Капшук

Згідно з оригіналом.

Суддя Л.О.Капшук