Ухвала

іменем україни

14 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Писаної Т.О., ЮровськоїГ.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про відшкодування матеріальної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог посилалався на те, що 03 березня 2014 року на бул. І. Лепсе - вул. Каблукова у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Тойота Корола», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7

Зазначав, що після ДТП на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення, однак постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 березня 2014 року провадження у справі закрито, у зв'язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Вказував, що звертався до ВДАІ з заявою про необхідність складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7, але протокол складено не було.

На думку позивача, з урахуванням положень ч. 2 ст. 1166 ЦК України, винним у ДТП є саме ОСОБА_7, який на час даної пригоди страхового полісу не мав, а тому він у порядку п. а) ст. 41. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до відповідача з заявою про здійснення виплати вартості ремонту транспортного засобу, який відповідно до звіту від 10 грудня 2014 року склала 9 776 грн 13 коп., однак останній відмовив у такій виплаті мотивуючи це тим, що відсутні докази вини ОСОБА_7 у скоєнні ДТП.

Враховуючи викладене та вважаючи ОСОБА_7 винним у скоєнні ДТП виходячи з презумпції вини заподіювача шкоди, позивач просив суд стягнути на його користь матеріальні збитки.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивачем у порушення ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що ОСОБА_7 у встановленому законом порядку визнаний винним у скоєнні ДТП, яка мала місце 03 березня 2014 року, а тому дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про відшкодування завданої шкоди за рахунок МТСБУ є передчасними, оскільки доведення вини особи у скоєнні ДТП є окремим предметом доказування, та безпосередньо впливає на встановлення підстав виникнення у потерпілої особи права на отримання відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, з урахуванням положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів». Правильними є висновки щодо того, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, відносно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, однак таких доказів під час розгляду справи надано не було.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

Т.О.Писана

Г.В.Юровська