АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1981 /2016 р. Головуючий у 1 інстанції - Москаленко К.О.
Доповідач - Мараєва Н.Є
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ПП «Лав Ласс», ПП «Славія Люкс»

про визнання договорів недійсними, стягнення збитків та моральної шкоди

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 1 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПП «Лав Ласс», ПП «Славія Люкс» про визнання договорів недійсними, стягнення збитків та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і постановити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, на те, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 17.07.2014 р. між ОСОБА_1 та ПП "Лав Ласс" в особі Бартолі І.Є., яка діяла на підставі Довіреності №30 від 10.05.2014 р. було укладено договір №010273 про надання послуг, предметом якого є надання інформаційних, консультаційних послуг та послуг з пошуку інформації, (а.с.6).

Згідно п.2.1 Договору вартість вказаних послуг складає 2 000 гри.

На виконання п. 2.2 Договору позивачка здійснила оплату означених послуг у розмірі 2 000 грн., що підтверджується квитанцією від 17.07.2014 р. №12130.229.1.(а.с.11).

Також, 17.07.2014 р. між ПП "Славія Люкс" та ОСОБА_1 було укладено договір №010273, предметом якого є надання Учасникам безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку №1 до даного договору за рахунок коштів Фонду Учасників. Придбання будь-якого товару на користь учасника за рахунок Фонду Учасників за умовами даного Договору є неможливе (а.с.7-9).

Згідно п.1.3 ст.1 договору Учасник доручив підприємству використовувати суми платежів для формування Фонду Учасників та його розподілу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка просила визнати недійсними вказані договори з тих підстав, що умови оспорюваних договорів є несправедливими, що вказані договори були вчинені під впливом обману.

Постановлюючи рішення суд виходив з того, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 ЦК України підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину в момент його вчинення ЦК України, актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається зі змісту вищезазначеного договору про надання послуг позивачку було належним чином інформовано про всі його істотні умови, спосіб та вартість предмета послуг, строк, тощо, що підтверджується підписом позивачки на договорі, де вона засвідчила, що зміст умов договору їй зрозумілий.

Тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за таких обставин, дії позивачки, що виразилися у підписанні договору про надання послуг та здійсненні підпису щодо ознайомлення з його умовами і відсутністю претензій, є підтвердженням належного її ознайомлення зі змістом укладеної нею угоди та бажанням щодо настання правових наслідків, обумовлених цією угодою; тому, виходячи з цього, позивачка не заперечувала вільного волевиявлення та вільної згоди щодо всіх умов даного договору на момент його укладення та протягом його виконання.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що при підписанні договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, що договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому, не вбачається підстав вважати про невідповідність його умов вимогам законодавства.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

До того ж, з наданої позивачем копії договору №010273 від 17.07.2014 р., укладеного між позивачем та ПП «Славія Люкс» та за відсутності Додатку №1 до цього договору, який є невід'ємною частиною договору, не можливо встановити невідповідність його умов вимогам чинного законодавства, на що посилається у своєму позові позивачка.

Тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що твердження позивача про невідповідність умов вказаного договору вимогам чинного законодавства є безпідставними та необгрунтованими.

Що стосується доводів позивачки щодо несправедливих умов оспорюваних договорів та використання відповідачами нечесної підприємницької практики, що свідчить, на її думку, про наявність підстав згідно ст.19 ЗУ "Про захист прав споживачів" для визнання договорів недійсними, то суд також дійшов правильного висновку про їх безпідставність з огляду на наступне.

Згідно ч.6 ст.19 ЗУ "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Положеннями ч.1, п.7 ч.3 ст.19 ЗУ "Про захист прав споживачів" передбачено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману : утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Згідно ч.2 ст. 8 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Виходячи із змісту ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів" вбачається, що для визнання умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак : по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності - п. 6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України; по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Проте, позивачкою не доведено наявності несправедливих умов згідно ч.3 ст.18 ЗУ "Про захист прав споживачів", а також наявності дій, що вводять позивача в оману, виходячи з положень оспорюваних договорів, і такі умови у спірних договорах відсутні.

Тому, відсутні і підстави згідно ч.ч.5,6 ст.18, ч.6 ст.19 вказаного Закону для визнання договорів недійсними. Інших обставин, які могли б бути підставою для визнання недійсним вказаного договору представником позивачеа в судовому засіданні наведено не було. Посилання позивачки на наявність умов, які на думку позивача, є несправедливими не узгоджуються з положеннями зазначеного договору, фактично грунтуються на власний розсуд та суб'єктивному тлумаченні положень цього Договору та ч.3 ст. 18 ЗУ"Про захист прав споживачів".

Згідно ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин вважається недійсним.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України постанови від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", на відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Проте, заявляючи вимоги про визнання договорів недійсними як таких, що були укладені під впливом обману, позивач не надала суду достатніх доказів того, що в момент вчинення вказаних правочинів представники відповідачів навмисно ввели її в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочинів.

Таким чином, виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, оцінивши докази у їх сукупності, суд обгрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсними вказаних договорів, тому, позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Оскільки вимоги про стягнення збитків є похідними від вимог про визнання договору недійсним, позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

Крім того, оскільки, судом не встановлено порушення прав позивачки діями відповідачів, суд також дійшов правильного висновку, що вимоги про стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 1.10.2015 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :