Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_4, з позовом до публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (далі - ПАТ «Єврогазбанк») обґрунтовуючи вимоги тим, що 01 серпня 2013 року між ним в інтересах ОСОБА_4 та банком було укладено договір оренди нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,. Згідно з умовами договору ОСОБА_4 (орендодавець) передав ПАТ «Єврогазбанк» (орендар) в оренду приміщення площею 115,3 кв. м, а орендар зобов'язався своєчасно оплачувати орендну плату та повернути орендоване майно в належному стані. Відповідно до умов 3.1 договору орендна плата становить 23 450 грн. 01 вересня 2014 року між сторонами укладено додатковий договір, відповідно до умов якого зменшено розмір орендної плати до 16 000 грн за місяць на період з 01 липня 2014 року по 01 лютого 2015 року. У зв'язку з систематичним порушенням орендарем умов основного та додаткового договорів, 10 жовтня 2014 року позивач повідомив відповідача про відмову від договору оренди на підставі п. 6.3.4 договору оренди. Згідно з п. 2.6 договору від у разі дострокового припинення його дії, приміщення повинно бути повернуто орендарем протягом 30 робочих днів, однак відповідачем дана умова договору не виконана. Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням уточнень просив зобов'язати ПАТ «Єврогазбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку акцептувати ОСОБА_4 в особі ОСОБА_3 кредитором ПАТ «Єврогазбанк» на суму 59 601 грн 75 коп. та стягнути з ПАТ «Єврогазбанк» на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 102 350 грн 75 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року позов задоволено. Зобов'язано ПАТ «Єврогазбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку акцептувати ОСОБА_4 в особі ОСОБА_3 кредитором ПАТ «Єврогазбанк» на суму 59 601 грн 75 коп. Стягнуто з ПАТ «Єврогазбанк» на користь ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 161 951 грн 75 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення яким позов задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «Єврогазбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку акцептувати ОСОБА_4 кредитором ПАТ «Єврогазбанк» на суму 59 601 грн 75 коп. Стягнуто з ПАТ «Єврогазбанк» на користь ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 102 350 грн.

У касаційній скарзі ПАТ «Єврогазбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку просить скасувати рішення апеляційного суду й ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідає.

Судами встановлено, що 01 серпня 2013 року між ОСОБА_4 (орендодавець), від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_3, та ПАТ «Єврогазбанк» (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_1 у м. Житомирі, згідно з умовами якого орендодавець передав ПАТ «Єврогазбанк» в оренду приміщення площею 115,3 кв. м терміном до 30 червня 2016 року, а орендар зобов'язався своєчасно оплачувати орендну плату та повернути орендоване майно у належному стані.

Відповідно до п. 3.1 договору орендна плата за користування об'єктом оренди становить 23 450 грн щомісячно (а. с. 3-6).

01 вересня 2014 року між сторонами укладено додатковий договір, згідно з умовами якого зменшено розмір орендної плати до 16 000 грн щомісячно на період з 01 липня 2014 року по 01 лютого 2015 року (а. с. 9).

Згідно з положеннями п. п. 2.6, 6.3.4 договору оренди від 01 серпня 2013 року орендодавець має право відмовитися від договору оренди і вимагати повернення об'єкту, якщо орендар не вносить орендну плату за користування об'єктом протягом трьох місяців підряд. У такому разі договір є розірваним з моменту одержання орендарем повідомлення про відмову від договору. Приміщення повинно бути повернуто орендарем протягом 30 робочих днів.

У зв'язку з неналежним виконанням орендарем взятих на себе зобов'язань 10 жовтня 2014 року позивач повідомив відповідача про відмову від договору оренди на підставі п. 6.3.4 договору оренди.

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 27 травня 2015 року заборгованість за спірним договором оренди становить 161 951 грн 75 грн, з якої: 58 900 грн - заборгованість за липень-листопад 2014 року, 701 грн 75 коп. - пеня за несвоєчасну оплату орендної плати за червень 2014 року, 32 000 грн - заборгованість за грудень 2014 року-січень 2015 року та 70 350 грн - заборгованість за лютий-квітень 2015 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач належним чином не виконував умови договору оренди та додаткового договору, в результаті чого виникла заборгованість зі сплати орендної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов частково, апеляційний суд виходив із того, що місцевий суд помилково зобов'язав відповідача акцептувати ОСОБА_4 в особі ОСОБА_3 кредитором ПАТ «Єврогазбанк», оскільки орендодавцем за договором оренди та позивачем у справі є ОСОБА_4, а ОСОБА_5 є лише його представником. Крім того, суд не правильно визначив розмір суми заборгованості відповідача, вийшовши при цьому за межі позовних вимог.

Проте повністю погодитися з висновком суду апеляційної інстанції не можна з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Українипередбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право кредитора на звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про включення вимог кредиторів передбачене Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з ч. 5 ст. 45 вказаного Законупротягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав відповідно положень п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, що передбачено ч. 3 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Судами встановлено, що постановою правління Національного банку України від 17 листопада 2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Єврогазбанк» та призначено уповноважену особу фонду на ліквідацію банку. Даним рішенням визначено, що вимоги кредиторів приймаються протягом 30 днів з дня опублікування в газеті «Голос України» про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи.

Відомості про початок ліквідації банку було опубліковано 22 листопада 2014 року.

08 грудня 2014 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про визнання кредитором, яку отримано 22 грудня 2014 року.

17 квітня 2015 року позивач повторно звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк» із заявою про визнання кредитором, яка також залишена без задоволення.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 26 вказаного Закону фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

За змістом ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Вирішуючи спір, апеляційний суд на порушення ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України на вищезазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, не перевірив належним чином, чи підлягають задоволенню позовні вимоги у спосіб, визначений у позовній заяві, зокрема, стягнення коштів з ПАТ «Єврогазбанк», з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та того, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Єврогазбанк» та призначено уповноважену особу фонду на ліквідацію банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлені, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ч. 3 ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак