Справа № 495/3337/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Корженко Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/3337/16-ц

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з додатковою відповідальністю «Алкалія»

про розірвання договору оренди землі

В С Т А Н О В И В:

29.04.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Алкалія»(далі по тексту відповідач) про розірвання договору оренди землі(а.с.1).

Так, позивач просить суд розірвати договір оренди землі № 116 від 01.12.2010 року площею 1,65 га кадастровий :01:002:0174 та договір оренди землі № 117 від 01.12.2010 року площею 4,52 кадастровий № 0:01:002:0260, укладені між орендодавцем ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) та орендарем ТДВ «Алкалія» ().

Представник відповідача ТДВ «Алкалія», надав до суду заперечення, в якому посилався на ст.ст. 291, 525, 615 ЦК України, ст.ст. 27, 28, 31, 32 Закону України «Про оренду землі», просив відмовити в задоволені позову та вказує, що позивач згідно договорів оренди землі, укладених з відповідачем щодо належних йому на праві власності земельних ділянок виконував всі умови спірних договорів оренди землі, в тому числі сплачував орендну плату, що підтверджено копіями відомостей та довідками (а.с.17-21).

Крім того, представником позивача до суду подані письмові пояснення, в яких зазначено про те, що державна реєстрація договорів оренди землі належним чином не проведена, а відмітка у цих договорах про їх державну реєстрацію станом на 18.05.2012 року не відповідає положенням порядку реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» №1021 від 09.09.2009 року із змінами. У зв'язку з чим, штамп, підпис та печатка Білгород-Дністровського районного відділу Держкомзему в Одеській області є неналежним доказом державної реєстрації договорів оренди землі (а.с.54).

В судове засідання 27.10.2016 року позивач ОСОБА_1, не з'явився але його представник ОСОБА_2, подала до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу без її участі (а.с.65).

В судове засідання 27.10.2016 року представник відповідача ТДВ «Алкалія», не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду (а.с.63).

Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів.

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТДВ «Алкалія»про розірвання договору оренди землі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно копій договорів оренди землі, що наявні в матеріалах справи між ОСОБА_1П.(орендодавець) та ТДВ «Алкалія» (орендар) укладені договір оренди землі № 116 від 01.12.2010 року площею 1,65 га кадастровий :01:002:0174 та договір оренди землі № 117 від 01.12.2010 року площею 4,52 кадастровий № 0:01:002:0260 (а.с.4-7).

ОСОБА_3 є власником земельних ділянок площею 1,65 га кадастровий №:01:002:0174 та площею 4,52 га кадастровий № 0:01:002:0260, згідно державного акту IV-ОД № 037352, про що зазначено в зазначених договорах.

В матеріалах справи відсутні невід'ємні частини Договорів оренди землі: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Порядок відмови від договору регулюється загальними засадами цивільного права.

Приписами ч.1 ст.291 ГК України встановлено, що одностороння відмова від договору не допускається.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною, друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Частина 2 цієї ж статті встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Законодавство про оренду землі містить спеціальну норму щодо розірвання договору в односторонньому порядку.

Так, відповідно до ст.31 Закону України «Про оренду землі», розірвання договору оренди і односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Аналогічне положення міститься в ч.1 ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» щодо оренди такого майна.

Порядок і підстави припинення договору оренди землі визначаються спеціальними нормами законодавства.

Приписами статті 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови значених у ст.7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря та в інших випадках, що передбачені законодавством України. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Стаття 32 Закону України «Про оренду землі» встановлює, що договір оренди землі може бути припинений його розірвання на вимогу однієї із сторін за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених договором та законодавством, а також у разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та законами України. Якщо договір оренди землі розривається з ініціативи орендаря, то орендодавець має право на отримання орендної плати на землях сільськогосподарського призначення за шість місяців, а на землях несільськогосподарського призначення - за рік, якщо протягом зазначеного періоду не надійшло пропозицій від інших осіб на укладення договору тієї ж земельної ділянки на тих самих умовах, за винятком випадків, коли розірвання договору було обумовлено невиконанням або неналежним виконанням орендодавцем договірних зобовязань. У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна сторона має вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону.

Відповідно до ст.782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися юру найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування протягом трьох місяців підряд.

Згідно із п.24 договорів оренди земельних ділянок від 01.12.2010 року передбачено, що їх дія припиняється лише в 2-х випадках: 1) взаємної згоди сторін на розірвання договору; 2) за рішенням суду на вимогу однієї із сторін з підстав не виконання іншою стороною договору, а також внаслідок випадкового знищення землі, яке істотно перешкоджає її використанню та з інших підстав.

Відповідно до п.25 договорів оренди земельних ділянок від 01.12.2010 року, розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Крім того, зазначені земельні ділянки передавалися по актам приймання-передачі та відповідач користується добросовісно і вкладає в неї гроші. При цьому, передбачені ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотні умови 5 оренди при укладенні договорів - дотримані в повному обсязі.

Згідно із ч.2 ст.651 ЦК, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду у однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Позивач не звертався до відповідача з вимогами щодо справляння орендної плати, не надав суду належних чи будь-яких доказів про наявність заборгованності зі сплати оренди, або щодо інших порушень відповічем укладених договорів.

Статті 24, 25 Закону України «Про оренду землі» передбачають права та обов'язки та орендодавця, серед яких є право орендодавця вимагати від орендаря своєчасно внесення орендної плати. Однак доказів того, що відповідач несвоєчасно сплачував орендну плату або має перед позивачем заборгованість за оренду, матеріали справи не містять, і таких доказів позивач відповідно до ст.60 ЦПК не надав.

Відповідно до ст.27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно із ст.28 Закону України «Про оренду землі», орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі. Збитками вважаються: 1) фактичні витрати, яких орендар зазнав у зв'язку з невиконання або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, розмір яких визначається на підставі документально підтверджених даних; 2) витрати, які орендар здійснив має здійснити для відновлення свого порушеного права; 3) доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Тобто, у разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна сторона має зо вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону.

Згідно із ст.546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, задатком. Виконання зобовязання (основного) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Отже, у разі дострокового розірвання договору з ініціативи позивача, останній має сплатити неустойку, оскільки відповідач за власний рахунок присвоїв спірним землям кадастрові номери та брав на себе інші витрати повязані із земельними ділянками та їх реєстрацією. Удобрював ґрунти та дбав про їх родючість, забезпечуючи зберігання та використання за цільовим призначенням.

Проаналізувавши вище наведені приписи законодавства у системному аналізі із положеннями укладених договорів вбачається, основною підставою для предявлення вимог про розірвання договорів оренди землі є систематична несплата орендної плати.

Відповідно до Узагальнення судової практики, проведеного ВСУ вбачається, що «Вирішуючи зазначену категорію спорів суди повинні виходити з визначеного в договорі міру орендної плати та перевіряти належне виконання орендарем умов договору щодо гримання строку її внесення.

Так, ухвалою ВССУ від 25.09.2013 року (справа №6-25398св13 додаток №9) була скасована ухвала суду апеляційної інстанції від 16.05.2013 року про залишення без змін рішення Шевченківського районного суду Харківської області про відмову у задоволенні позовів власників земельної ділянки до фермерського господарства про розірвання договорів оренди земельних шок та скасування їх державної реєстрації. Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції направляючи справу на новий розгляд до цього суду, ВССУ зазначив, що на порушення присів ст.ст.212-214, 303 ЦПК України суди виходили із того, що орендна плата була плачена лише один раз, а це не є систематичним порушенням земельного законодавства договорів оренди землі, що є підставою для припинення права користування земельною ділянкою відповідно до п.«д» ч.1 ст.141 ЗК України.

Також, в постанові ВСУ від 12.12.2012 року зроблено правовий висновок про можливість розірвання договору оренди землі лише в разі систематичної несплати орендної іти, разове порушення умов договору у цій частині або несвоєчасна сплата - не є підставою для його розірвання.

Стаття 782 ЦК України передбачає право наймодавця відмовитися від договору оренди та ;агати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Таким чином позивач зобовязаний довести систематичність не сплати орендної платні відповідачем надавши докази у доведення обставин на які посилається в обґрунтування заявлених вимог.

Матеріали справи та додані до позовної заяви документи не містять інформацію про предмет доказування, а саме про те що відповідач систематично порушував свої зобовязання за договорами оренди землі щодо справляння орендної плати.

Крім того, позивачем також не обґрунтовано та не надано доказів на предмет існування їх обставин для розірвання договорів оренди в односторонньому порядку за судовим рішенням, а саме: не надано доказів про те, що відповідач передає земельну ділянку іншим особам у користування без дозволу; про те що відповідач використовує земельну ділянку не за цільовим призначенням або знищує її; а також про існування інших порушень істотних умов договорів оренди землі.

Згідно із п.5 укладеного договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: 1500 кг пшениці та 500 кг ячменю за один повний пай.

Відповідно до п.7 укладеного Договору оренди землі, орендна плата вноситься до 20 числа першого місяця за звітнім роком. Тобто один раз на рік.

Згідно із п.29 Договорів оренди землі, вони набирають чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Цей договір укладено у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один з яких знаходиться в орендодавця, другий - Орендаря, третій - в ДП «ЦДЗКД» Одеська регіональна філія.

Судом встановлено, що в копіях договорів оренди землі наявні відмітки про їх реєстрацію у Відділі Держкомзему у Білгород-Дністровському районі Одеської області, про що в Державному реєстрі земельних ділянок вчинено запис:

- від 18.05.2012 року за № 01079 на договорі оренди землі № 116 від 01.12.2010 року площею 4,52 га кадастровий номер 0:01:002:0260 укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Алкалія»;

- від 18.05.2012 року за № 01080 на договорі оренди землі № 117 від 01.12.2010 року площею 1,65 га кадастровий номер :01:002:0174 укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Алкалія».

Статтею 20 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відносини із реєстрації договорів оренди землі на час виникнення спірних відносин регулювалися, зокрема Законом України «Про оренду землі», Порядками ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року № 1021, із змінами, (далі-Порядок), Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 2 липня 2003 року № 174 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 липня 2003 року за № 641/7962 )

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-IV визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до частини першої статті 2 зазначеного Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

16 березня 2010 року набрав чинності Закон України від 11 лютого 2010 року №1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України», яким статті 18 та 20 Закону № 161-XIV виключені, а ст. 6 доповнена ч.5, згідно з якою право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Розділом ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1878-VІ встановлено, що до 1 січня 2012 року, (9 грудня 2011 року дію вказаної норми продовжено до 1 січня 2013 року), державна реєстрація, зокрема договорів оренди земельних ділянок проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

Пунктом 8 Порядку визначено, що одночасно з внесенням відомостей до Поземельної книги робляться записи у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі.

Державний кадастровий реєстратор сформувавши поземельну книгу в паперовому вигляді на підставі даних отриманих з електронного варіанту поземельної книги проводить запис в книгу записів, та як наслідок і державну реєстрацію договору оренди землі.

Державний кадастровий реєстратор, згідно Порядку, не проводить ніякі інші дії.

Суд не приймає до уваги твердження представника ТДВ «Алкалія» про те, що штампи про реєстрацію Договорів оренди землі є належним доказом реєстрації названих договорів та відповідає положенням Порядку, із змінами.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожному забезпечується право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Зазначене положення повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 3 ст.792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

За змістом ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності

Частина 1 ст.6 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України,Цивільним кодексом України та іншими законами України і договорами оренди землі.

Статтею ст.13 Закону України «Про оренду землі» визначено поняття договору оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі», невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України «Про оренду землі», орендар повинен приступати до використання земельної ділянки у строки, передбачені умовами договору, який зареєстрований у встановленому порядку. За недотримання цієї умови може наставати відповідальність орендаря за порушення земельного законодавства, визначена статтями 210 212 Земельного кодексу України, зокрема, за самовільне зайняття земельної ділянки.

Стаття 125 Земельного кодексу України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п.8 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9, в разі, якщо на виконання юридично ще не укладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст.ст. 1212-1215 ЦК України).

Згідно з правовою позицією викладеною в постанові Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року (пункт 8) «…Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації».

З огляду на вказані положення законодавства, у позивача відсутні правові підстави вимагати у судовому порядку розірвання Договорів оренди землі укладених з відповідачем, бо вони були укладені сторонами, але не набрали чинності у звязку з тим, що їх державна реєстрація не проведена у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Окрім того, на думку суду, між сторонами виникли правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, а отже захист порушеного права здійснюється відповідно до ст.ст. 1212-1215 ЦК України .

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Алкалія» про розірвання договору оренди землі, у звязку із чим у задоволенні даного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 9, 41 Конституцією України, ст.ст. 1, 6, 13, 15, 18, 20, 25 Законом України «Про оренду землі», положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», ст. 125 Земельного кодексу України, ст.ст. 6, 317, 319, 626, 792 Цивільного кодексу України, , ст.ст. 3, 10, 11,57- 60, 88, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Алкалія» про розірвання договору оренди землі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко