У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Київській області, садівничий масив «Глеваха-1», про зобов'язання знести об'єкти самочинного будівництва, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому з урахуванням уточнень просив зобов'язати ОСОБА_5 знести приміщення ванної кімнати, приміщення невідомого призначення, приміщення кухні, прибудову невідомого призначення, що знаходиться на стадії незавершеного будівництва, самочинно збудовані на території земельної ділянки АДРЕСА_1 в частині, що порушує його (позивача) права, як власника суміжної земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, а ОСОБА_5 - власником сусідньої земельної ділянки НОМЕР_1. У червні 2011 року вона з метою будівництва на своїй земельній ділянці гаражу та господарських споруд (вбиральні, душу, сауни,) звернулась до нього з проханням погодити зменшення мінімальної відстані від межі земельної ділянки до інших споруд з 1 м до 80 см. Він (позивач) надав згоду на таку відстань від межі за умови, що внутрішня висота зазначених приміщень буде не більше двох метрів. Саме такий проект було погоджено радою садівничого масиву «Глеваха 1» згідно з протоколом від 17 липня 2011 року № 6, але всупереч цим вимогам ОСОБА_5 почала будівництво споруд значно вищих і більших за розмірами. Спорудивши гараж висотою більше двох метрів відповідач не тільки порушила домовленості з ним (позивачем), а й обмежила можливості використання ним своєї земельної ділянки, оскільки за надмірної висоти гаража та його близького розташування до межі, висаджені на його земельній ділянці рослини не отримують достатньої кількості світла, що сповільнює їх ріст, а в деяких випадках призводить до їх загибелі.

Крім того, зазначав, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області не надався дозвіл на будівництво гаража та господарського блоку, що було підтверджено проведеною перевіркою, за результатами якої ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності та надано припис про усунення порушень.

На даний час відповідач не тільки завершила незаконне будівництво, а й продовжує будувати прибудову до вищезазначеного гаражу та основного будинку.

Посилаючись на порушення його прав, як власника сусідньої земельної ділянки, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Київської області від 08 червня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з недоведеності позивачем факту порушення його прав відповідачкою, яка збудувала господарські споруди на належній їй земельній ділянці.

Висновки судів є правильними з урахуванням встановлених обставин справи та вимог ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України щодо належності, допустимості доказів і обов'язку доказування та надання доказів.

Так, відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_4 просив зобов'язати ОСОБА_5 знести гараж та самочинні споруди, посилаючись на те, що через надмірну висоту гаража, збудованого відповідачкою та території її земельної ділянки, та його близького розташування до межі, висаджені ним рослини не отримують достатньої кількості світла, що сповільнює їх ріст, а в деяких випадках призводить до їх загибелі.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 29 травня 2015 року встановити відповідність господарських будівель (гаража, вбиральні, душу), які споруджені на земельній ділянці АДРЕСА_1, вимогам ДБН, статуту садівничого масиву «Глеваха-1», погодженню щодо зменшення мінімальної відстані від межі гаражу, вбиральні, душу, сауни, підписаного ОСОБА_4 23 червня 2011 року та плану добудови (вбиральні, душу, сауни), який є додатком до заяви ОСОБА_5 від 17 липня 2011 року щодо надання дозволу на добудову гаража і господарського блоку на земельній ділянці АДРЕСА_1 не вбачається за можливе.

Докази про те, яка висота збудованого гаража, в матеріалах справи також відсутні.

За таких обставин, суди попередніх інстанцій правильно відмовили у задоволенні позову через його недоведеність.

Доводи касаційної скарги висновки судів не спростовуютьі зводяться до оцінки доказів, що не є компетенцією суду касаційної інстанції в розумінні ст. 335 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.П. Штелик