1Справа № 335/7881/16-ц 2/335/1744/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міської ради, третя особа Третя ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про встановлення факту, визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа Третя ОСОБА_3 державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла 2 січня 2002 р., на ? частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. В подальшому, позивач уточнив позовні вимоги та просив встановити факт, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла 2 січня 2002 р. на час відкриття спадщини, визначити додатковий строк для прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 2 січня 2002 р. померла його мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася спадщина, а саме ? частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі договору міни. За життя ОСОБА_5 залишений заповіт від 22 листопада 1996 р., посвідчений державним нотаріусом Третьої ОСОБА_3 нотаріальної контори ОСОБА_6 За вказаним заповітом померла ОСОБА_5 заповіла позивачу ? частку вищезазначеної квартири. Позивач вказує, що після смерті матері він фактично вступив в управління та володіння спадщиною. Постійно проживаючи у вказаній квартирі він здійснював оплату за комунальні та інші послуги, провів ремонтні роботи, підтримує нерухомість у належному стані. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкову квартиру, в липні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до Третьої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори. Проте постановою нотаріуса від 28 липня 2015 р. йому відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини. Посилаючись на вимоги ст. ст. 524, 548, 549, 550 Цивільного кодексу України (в редакції від 1963 р.), заявник просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 20 вересня 2016 р. замінено у справі відповідача ОСОБА_4 на належного відповідача ОСОБА_3 міську раду (арк. справи 36).

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи позову та просили задовольнити вимоги про встановлення факту сумісного проживання, про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини. Також просили встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_5, яка померла 2 січня 2002 р. у вигляді ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_2, про що позивач подав суду відповідну заяву.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. 19 жовтня 2016 р. від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення проти позовних вимог, в яких представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження факту сумісного проживання позивача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_5 на момент її смерті, відтак, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. Крім того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку на прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. 3 листопада 2016 р. від представника третьої особи до суду надійшла заява, в якій він не заперечує проти розгляду справи за його відсутності згідно з вимогами чинного законодавства України. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд встановив наступне.

2 січня 2002 р. померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим ОСОБА_3 міським відділом державної реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції І-ЖС № 206926 від 8 січня 2002 р. (арк. справи 5).

ОСОБА_5 на праві приватної власності належала ? частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором міни від 28 вересня 1995 р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, за реєстровим № 1971 (арк. справи 7), технічною документацією на нерухомість, виданою ТОВ «ОСОБА_3 міжміське бюро технічної інвентаризації». Право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в ТОВ «ОСОБА_3 міжміське бюро технічної інвентаризації» 4 жовтня 1995 р., про що на договорі міни міститься реєстраційний напис (арк. справи 8 9).

Позивач ОСОБА_8 є сином померлої ОСОБА_5, що підтверджується його свідоцтвом про народження серії ХЕ № 518735, виданим 16 лютого 1952 р. Ленінським районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Челябінська, РСФСР, актовий запис № 316 (арк. справи 6).

За життя ОСОБА_5 залишений заповіт від 22 листопада 1996 р., посвідчений державним нотаріусом Третьої ОСОБА_3 нотаріальної контори ОСОБА_6, реєстровий № 2-1856. З вказаного заповіту випливає, що ОСОБА_5 заповіла ОСОБА_1 ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_1. (арк. справи 6).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яка складається з ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі договору міни від 28 вересня 1995 р.

Інша ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності брату позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який відповідно до висновку Оджонікідзевського ВП Ленінського відділу ГУНП в Запорізькій області від 7 грудня 2015 р. про результати розгляду звернення, отримав дозвіл на виїзд на постійне місце проживання до Сполучених Штатів Америки, про що проставлено штамп в паспорті «Постійне місце проживання - США» (арк. справи 12).

Як вбачається з довідки Центру обслуговування абонентів № 1 МКП «ОСНОВАНІЄ», виданій 22 липня 2015 р. за № 10236 ОСОБА_1 для предявлення до нотаріальної контори, у квартирі АДРЕСА_3 з 2 грудня 1995 р. по 2 січня 2002 р. ОСОБА_5 була зареєстрована одна (арк. справи 65).

З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкову квартиру, в липні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до Третьої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори із заявою від 26 червня 2015 р. в якій просив завести спадкову справу після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла 2 січня 2002 р., та видати свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 (арк. справи 57).

Постановою державного нотаріуса Третьої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори ОСОБА_9 від 28 липня 2015р. № 1875/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій у звязку з тим, що ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_5 за однією адресою зі спадкодавцем не проживав, а також заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори не подавав (арк. справи 66).

Однак, факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_5, а також факт прийняття ОСОБА_1, спадщини після смерті його матері, яка померла 2 січня 2002 р., у вигляді ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_2, підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, сусід, який проживає у квартирі № 47 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3. Так, свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він є сусідом ОСОБА_1 вже тривалий час (приблизно 15 18 років). ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_5 у 2002 р. постійно проживав з матірю і братом. Після смерті матері залишився проживати ІНФОРМАЦІЯ_4. Приблизно через півтора роки після смерті матерів позивач зробив ремонт у вказаній квартирі. Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що ОСОБА_1 жив з матірю у квартирі АДРЕСА_3. У 2002 р. ОСОБА_5 померла. ОСОБА_1 після смерті користувався та володів квартирою, провів відновлюваний ремонт всієї квартири.

Також позивачем на підтвердження факту прийняття ним спадщини після смерті матері надано окремі примірники квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг за 2002, 2008, 2009, 2010, 2011, 2014, 2016 р.р. та розрахунок замовлення комплектуючих для ремонту від 6 квітня 2004 р. на суму 1 226,00 гривень.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, при ухваленні рішення щодо спадщини, яка відкрилась 2 січня 2002 р. підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції 1963 р.

Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до розяснень, які містяться у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Оскільки позивач у встановлений законом шестимісячний строк фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, т.я. після смерті матері залишився проживати та користуватися квартирою, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні при допиті свідків та дослідженні письмових доказів, то відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.) він є таким, що прийняв спадщину після своєї померлої матері.

Відтак, суд з урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає за можливе встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_5, а також факт прийняття ОСОБА_1, спадщини після смерті його матері, яка померла 2 січня 2002 р., у вигляді ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_2, задовольнивши позовні вимоги у цій частині.

Своєю чергою, позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 199/2015, розпочато 30 червня 2015 р. (арк. справи 56).

Відповідно до статті 550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

Отже, у разі продовження спадкоємцеві строку для прийняття спадщини одночасно вирішується питання про визнання за ним права на майно, що збереглося в натурі.

Згідно з вимогами статті 550 ЦК УРСР 1963 року строк для прийняття спадщини продовжується за наявності поважних причин його пропуску.

Поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця саме на вчинення дій по прийняттю спадщини.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права як визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не узгоджується із вищенаведеними положеннями ЦК УРСР 1963 року, який передбачав можливість продовження строку на прийняття спадщини.

Крім того, суд встановив, що позивач у шестимісячний строк після смерті матері прийняв спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що виключає необхідність додаткового подання ним у цей строк відповідної заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.)

За таких обставин, суд доходить висновку, що позов в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини не підлягає задоволенню.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 суд задовольняє частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_5, яка померла 2 січня 2002 року, на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_2.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, спадщини після смерті ОСОБА_5, яка померла 2 січня 2002 року, у вигляді ? частини квартири за адресою: АДРЕСА_2.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення виготовлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 16 листопада 2016 р.

Повний текст рішення виготовлено 18 листопада 2016 р.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Шалагінова