Справа № 559/1804/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області,

в особі головуючої судді Лопухович А.О.,

при секретарі Федчук А.А.,

за участю представників сторін ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та акта про реалізацію предмета іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 11 січня 2010 року між ОСОБА_4 та ним був укладений попередній договір. Згідно п.1 продавець зобов»язується продати покупцеві квартиру АДРЕСА_1 та оформити договір нотаріально в місячний термін після погашення кредитних зобов»язань Продавця за кредитним договором № 21/07-Н від 29.11.07 перед ВАТ «ВІЕйБІ Банк» або з моменту переведення боргу на Покупця за згодою цього банку, предметом яких є відчужувана квартира. Так, ним, згідно наявних у нього документів, проплачено відповідачці кошти у розмірі більше 19 000 доларів США, включаючи оплату за наявними договорами, проплати кредиту по даній квартирі у банк, оплату боргу за комунальні послуги. У спірній квартирі він проживав більше п»яти років, відкрито володів та користувався нею. Пунктом 1 вищевказаного Попереднього договору купівлі-продажу чітко не вказано хто має погасити кредитні зобов»язання Продавця, тому він наполягав на тому, що оплатить кошти за квартиру та оформить її на себе, лише після того як відповідачка погасить наявну кредитну заборгованість по спірній квартирі, або буде продовжувати оплачувати кредит, якщо вона переоформить кредит на його ім»я. Проте, жодних дій ОСОБА_4 не вчиняла, тому із січня 2015 року у них почали виникати постійні конфлікти у зв»язку з укладеним попереднім договором купівлі-продажу, а саме його виконання. 27 квітня 2015 року ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області цивільна справа № 559/959/15-ц, відкрито провадження за її позовною заявою до нього про розірвання договору купівлі-продажу квартири. Рішення ще не прийнято. Натомість, ОСОБА_4, не чекаючи судового рішення, змінила замки у квартирі за адресою: АДРЕСА_2. Оскільки доступу у вищевказану квартиру він не мав і там залишили всі його речі, він звернувся із заявами від 06 та 10 липня 2015 року до Дубенського РВ УМВС України в Рівненській області щодо вчиненая нею неправомірних дій. 10 липня 2015 року йому стало відомо, що спірну квартиру, разом з його речами, продано ДВС Дубенського міськрайонного управління юстиції з прилюдних торгів, що підтверджується Свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 22 червня 2015 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 39448840 від 22.06.2015 року. Власником є ОСОБА_5. Вважає, що було продано неправомірно, з порушенням вимог Закону України «ІІро виконавче провадження» та з порушенням його інтересів, як зацікавленої особи, покупця згідно попереднього договору купівлі- продажу квартири. Продаж спірної квартири був здійснений навмисне, з метою незаконної реалізації даної квартири та уникнення своїх зобов»язань згідно наявного попереднього договору. Крім того, жодного доступу до документів та матеріалів виконавчого провадження по даній справі він не має, так як ОСОБА_4 було анульовано всі довіреності, а згідно попереднього договору купівлі-продажу, він не є стороною виконавчого провадження по виконавчому листі №1705/3838. Просить скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 22 червня 2015 року та акт № 39597266 про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції від 19.06.2015 року.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги із зазначених підстав. Просить залишити все як є, щоб він міг сам вирішити всі питання по цій квартирі. Вказав, що перестав оплачувати кредит за ОСОБА_4, так як у квитанціях не друкували його прізвища "Сараєв", а її. Дійсно був представником ОСОБА_4 у судових засіданнях за позовом банку про стягнення боргу за даним кредитом, визнав позов повністю.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник позов не визнали повністю, просять відмовити у його задоволенні. Пояснили, що попередній договір був укладений у 2010 році. Дана квартира була під заставою, просто продати її не можна було. Було домовлено, що після повного погашення боргу ОСОБА_3., вона перейде у його власність. Потім він відмовився виконувати перед банком обовязки, хоча мав платити по графіку щомісяця. До цього у неї боргу ніякого не було. Надійшло повідомлення банку з якого їй стало відомо, що він не вносить вчасно проплату. Усно мала з ним розмову, казав, що буде платити надалі. У 2012 році було рішення суду про стягнення боргу за даним кредитним договором, у цій справі ОСОБА_3 приймав участь як її представник, позовні вимоги визнав повністю. Після цього далі не платив борг. Її викликали до ДВС, пояснювали, що квартиру описали і опечатали, будуть продавати. Його теж про це повідомляли. Вона особисто не мала нічого проти, оскільки не мала чим погасити вказаний борг. Після цього, ОСОБА_3 поміняв замки у дверях, писав записки. У червні 2015 року квартиру продали за борги, яку придбала ОСОБА_5, яку вважає добросовісним набувачем.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник позов не визнали повністю, просять відмовити у його задоволенні. Пояснили, що вона є добросовісним набувачем. Придбала дану квартиру на торгах. У квартирі не було ніякого його майна і він про це знає сам. Майно було під заставою, він знав це, також знав про існуючий борг, усвідомлював про можливі наслідки. Крім того, у позові відсутні посилання на будь-яку норму закону. Він жив там «під чесне слово». На даний час він чинить для неї всілякі перешкоди для проживання у квартирі, тиск, влаштовує скандали у під»їзді, погрожує. Якщо не припинить цього робити, вона буде змушена звертатися до поліції.

Вислухавши сторони та їх представників, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до правочинів купівлі-продажу, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України.

Отже, дотримання нормативно встановлених правил призначення та проведення прилюдних торгів є обовязковою умовою правомірності правочину.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Положення Закону України «Про іпотеку» застосовуються до зобовязань, виконання яких забезпечене іпотечним майном. До інших зобовязань, які не забезпечені іпотекою, застосовується Закон України «Про виконавче провадження» й Тимчасове положення.

11 січня 2010 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 був укладений попередній договір купівлі-продажу квартири. Згідно п.1 Продавець зобов'язується продати Покупцеві, а Покупець зобов'язується купити у Продавця квартиру АДРЕСА_3 та оформити договір нотаріально в місячний термін після погашення кредитних зобов'язань Продавця за кредитним договором № 21/07-Н від 29.11.07 перед ВАТ «ВІЕйБІ Банк» або з моменту переведення боргу на Покупця за згодою цього банку, предметом яких є відчужувана квартира. Відповідно до п. 2 Договору, на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу Покупець передав, Продавець отримав грошові кошти в сумі 60000,00 (шістдесят тисяч) гривень, що еквівалентно 7500,00 (семи тисячам п'ятисот) доларів США, на момент їх передачі, згідно договору завдатку посвідченого нотаріально 28.12.2009 року за реєстровим №6917 приватним нотаріусом Дубенсього районного нотаріального округу ОСОБА_6П.(а.с.7,8)

У судовому засіданні позивач визнав, що припинив сплату кредитних зобов'язань ОСОБА_4, приймав участь у справі як представник ОСОБА_4, мав розмови із представниками ДВС.

Матеріали справи свідчать про те, що постановою державного виконавця від 4 вересня 2013 року відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №1705/3838/2012 виданого 26 березня 2013 року Дубенським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» 359 243, 28 грн. 21 квітня 2015 року актом опису й арешту майна описано нерухоме майно, а саме квартира АДРЕСА_4, яка була предметом іпотеки, вартістю 392 580 грн. Згідно заявки від 5 травня 2015 року №2807 дане майно передане для реалізації через систему електронних торгів арештованим майном. Організатор проведення торгів ДП «Інформаційний центр». Реалізація майна проведена 8 червня 2015 року, згідно протоколу проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна №87268 від 08.06.2015 р. Лот №68057 придбаний ОСОБА_5, початкова ціна лоту становила 392580 грн. Кошти в сумі 372 951 грн. внесено на депозитний рахунок відділу ДВС Дубенського МУЮ. Гарантійний внесок в сумі 19629 грн. сплачено ДП «Інформаційний центр», як винагорода спеціалізованої організації в рахунок оплати наданих нею послуг з реалізації майна.(а.с.56-142)

Згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 22 червня 2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_5 належить на праві власності квартира АДРЕСА_4.(а.с.9-10)

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 24 грудня 2015 року задоволений позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, попередній договір купівлі-продажу квартири від 11 січня 2010 року, укладений між ними, розірваний, ОСОБА_3 позбавлений права вимагати повернення передоплати (завдатку) у повному обсязі, в звязку із безпідставною відмовою від виконання ним своїх фінансових зобовязань. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 1 березня 2016 року рішення залишилося без змін, апеляційна скарга ОСОБА_3 відхилена. Рішення набрало законної сили. (а.с.160-163, 202)

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Позивач підтвердив у судовому засіданні, що дійсно був представником ОСОБА_4 при розгляді справи про стягнення із неї кредитного боргу за вищевказаним позовом Банку. Апеляційної скарги на рішення суду не подавав. Дії чи рішення державного виконавця з приводу реалізації квартири або приватного нотаріуса ним також ніколи не оскаржувалися.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем спірної квартири, яка набута нею у спосіб та порядок, передбачений законом, який регулює процедуру набуття майна з прилюдних торгів. А саме, Положенням про порядок проведення аукціонів (публічних торгів) з peaлізації заставленого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 22 грудня 1997 р. № 1448; Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів, реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Мініст юстиції України від 27 жовтня 1999 р. № 68/5; Порядком реалізації арештованого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 р. № 42/5; Законом України від 2 вересня 1993 p. № 3425-ХІІ "Про нотаріат" (ст.72); Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 р. № 296/5 ( глави 12,13); ст.650 ЦК України.

Враховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до правочинів купівлі-продажу, такий правочин може визнаватись недійсним у судовому порядку з підстав недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3 ст. 203 ЦК України (ч.1 ст.215 ЦК України). Такий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-11бц12.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач не наводить і не обґрунтовує позовних вимог належним чином, не посилається ні на одну норму чинного законодавства, у тому числі ЦК України, які регулюють підстави для визнання правочину недійсним. Суд вважає, що позов є безпідставним та не підлягає до задоволення. Позивачем не надано суду доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, керуючись ст.ст.3, 6, 57, 60, 88, 212, 215, 218, 291-296 ЦПК України, суд,-

РІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та акта про реалізацію предмета іпотеки за безпідставністю позовних вимог.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Дубенського міськрайонного суду 16 липня 2015 року, у виді арешту нерухомого майна, що належить ОСОБА_5, а саме квартири АДРЕСА_5.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з моменту його проголошення до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд.

Суддя: