Справа №592/7673/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Костенко В. Г.
Номер провадження 22-ц/788/515/16 Суддя-доповідач - Криворотенко В. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

30 березня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Лузан Л. В. , Сибільової Л. О. ,

з участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 січня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Третя Сумська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування та усунення перешкод,-

в с т а н о в и л а:

Звертаючись з позовом ОСОБА_4 просила визнати право на 1/2 частину квартири у порядку спадкування, зобов'язати відповідача віддати ключі від вхідних дверей квартири та вселити у квартиру.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 січня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди у користуванні квартирою та зобов'язано ОСОБА_3 передати ОСОБА_4 ключі від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1.

Вселлено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи рішенням Апеляційного суду Сумської області від 09.01.2014 року встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_5,, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, більше п'яти років до часу відкриття спадщини. Визнано за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 разом із спадкоємицею за законом третьої черги в порядку представлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_5 з 1999 року був інвалідом ІІ групи загального захворювання. ІНФОРМАЦІЯ_3 року він помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді двокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належала йому на праві приватної власності, що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 15.07.1993 року.

Вказане спадкове майно прийняли ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 шляхом звернення в передбачений законом строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Жодній з заявниць свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видавалося.

Також при розгляді цієї справи судом встановлено, що свідоцтво про право на спадщину нотаріусом позивачу не видано через відсутність у останнього оригіналу свідоцтва про право власності на зазначену квартиру.

На час судового розгляду, позивач не має доступу до спірної квартири. Доступ до квартири має відповідач, ключі від вхідних дверей квартири також у неї.

Встановлені факти підтверджуються зазначеним рішенням суду, спадковою справою, свідоцтвом про право власності на житло, копії яких знаходяться у матеріалах справи.

У статті 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд першої інстанції, проаналізувавши зібрані по справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 чинить перешкоди ОСОБА_4 у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, а тому задовольнив позов.

Доводи ОСОБА_3 про те, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права розглянув справу у її відсутність, внаслідок належного повідомлення про день і час судового розгляду справи, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду виходячи з наступного.

Стаття 309 ЦПК України визначає підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення. Пункт 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України містить такі підстави: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Отже, неповідомлення осіб, які беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи у передбаченому законом порядку, являється порушенням норм процесуального права.

Порядок повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про дату судового засідання врегульовано статтею 74 ЦПК України. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, яка із відміткою про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які їх вручали, повертається до суду (ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

За правилами ч. 1 ст. 158 ЦПК України належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі, є обов'язковим. Їх участь у справі згідно положення статті 27 ЦПК України є процесуальним правом таких осіб. Згідно зі ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства належить змагальність сторін та доведення суду переконливості своїх доводів, тому повідомлення про судове засідання є елементом змагальності і являється обов'язком суду, а неповідомлення про дату судового засідання є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 була повідомлена про час і місце розгляду справи, проте через скорочені терміни повідомлення не змогла своєчасно з'явитися в судове засідання.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 було надано достатньо часу для надання суду детальних пояснень, формулювання запитань на адресу позивача, не була вона обмежена і в поданні необхідних на її думку доказів.

Разом з тим, згідно із ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Отже, підставою для скасування рішення суду може бути тільки таке порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на обставини справи, з врахуванням викладеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що вказане порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення спору та прийняття незаконного судового рішення, оскільки висновки суду про задоволення позовних вимог являються обґрунтованими та базуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не можуть бути підставою для його зміни чи скасування, оскільки полягають у непогодженні з позиціями рішення Апеляційного суду Сумської області від 09.01.2014 року, що можуть бути підставою для касаційного оскарження зазначеного рішення.

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатила судовий збір не в повному обсязі, у зв'язку з відсутністю довідки про вартість спірної квартири. На час розгляду справи апеляційним судом, ОСОБА_3 надала довідку про вартість квартири, яка складає 382 500 грн. (а.с.178).

Згідно з п.п. 6 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду справляється 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

З позовом ОСОБА_4 звернулася 13 серпня 2015 року, який складається з вимоги майнового характеру про визнання права власності на 1/2 частину квартири та вимоги немайнового характеру. Розмір мінімальної заробітної плати на 01.01.2015 рік складав 1218 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній на момент подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання позовної заяви немайнового характеру 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, судовий збір за подання даної апеляційної скарги повинен складати 2371,71 грн. (382500/2х0,01х110=2103,75 +267,96). Відповідно, з врахуванням сплаченого ОСОБА_3 судового збору в розмірі 803,88 грн., з останньої необхідно стягнути в дохід держави 1567,83 грн. судового збору (2371,71 -803,88)

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 29 січня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 1567,83 грн. судового збору, який не був доплачений при поданні апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -