Справа № 344/1038/15-ц
Провадження № 22-ц/779/183/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.

секретаря Бойчук Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Івано-Франківської області в інтересах виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_2 про виселення із службового житла, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до суду в інтересах виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з позовом до ОСОБА_2 про виселення із службового житла.

Позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Івано-Франківської міської ради №571 від 31.10.2013 року за відповідачем ОСОБА_2 закріплено однокімнатну квартиру за адресою: вул. Південний бульвар, 21/35 в м. Івано-Франківську, як службове житло.

У звязку з тим, що на даний час ОСОБА_2 не перебуває у трудових відносинах з прокуратурою Івано-Франківської області то згідно положень ст.124 ЖК України, спірна квартира перебуває у володінні відповідача безпідставно.

Оскільки облік службових жилих приміщень ведеться виконавчими органами місцевого самоврядування, заступник прокурора Івано-Франківської області в порядку ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру» звернувся до суду із позовом в інтересах виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та після уточнень позовних вимог (а.с.64-65) просив виселити ОСОБА_2 із службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Вирішено виселити ОСОБА_2 зі службового житла квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.

В іншій частині позову відмовлено.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення суду подала апеляційну скаргу, якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 зазначила, що спірну службову квартиру ОСОБА_2 отримав, перебуваючи на службі на посаді заступника прокурора м.Івано-Франківська, на підставі рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №571 від 31.10.2013 року.

04.11.2013 року ОСОБА_2 отримав ордер №1252 про право на вселення до вказаної квартири. В подальшому відповідач був переведений на роботу в Генеральну прокуратуру України.

Представник апелянта вважає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції не взяв до уваги змісту пункту 35 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в УРСР, затвердженого ОСОБА_4 Міністрів УРСР від 04.02.1988 року №37 (далі Положення №37), згідно якого не підлягають виселенню робітники і службовці, які пропрацювали на підприємстві, установі, організації, що надали їм службове житло, не менше як 10 років, а також особи, які звільнені з посади, у звязку з якою їм було надано службове приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення. Аналогічне положення містить ст.125 ЖК України.

ОСОБА_3 вказує, що відповідно до ст.1 Закону України «Про прокуратуру» - прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку передбаченому цим законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Оскільки сукупний стаж роботи ОСОБА_2 в органах прокуратури становить більше 10 років, відповідач не підлягає виселенню на підставі ст.125 ЖК України.

Крім того, суд не взяв до уваги, що спірна квартира є єдиним місцем проживання ОСОБА_2 З наведених підстав представник апелянта просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі.

Представник позивача та представник виконкому Івано-Франківської міської ради скаргу не визнали просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що спір між сторонами виник з приводу права користування відповідачем ОСОБА_2 службовою квартирою, що знаходиться по вул.Південний бульвар, 21/35 в м. Івано-Франківську.

Так, наказом прокурора Івано-Франківської області №211-к від 27.03.2012 року ОСОБА_2 було призначено на посаду помічника прокурора м.Івано-Франківська (а.с.60).

Листом від 04.10.2013 року адміністрація прокуратури Івано-Франківської області та профком направили міському голові м.Івано-Франківська клопотання щодо надання ОСОБА_2 службової однокімнатної квартири (а.с.58).

04.10.2013 року наказом № 969-к ОСОБА_2 звільнено з посади заступника прокурора м.Івано-Франківська Івано-Франківської області в порядку переведення його в Генеральну прокуратуру України (а.с.59).

Згідно з Протоколом №13 засідання профкому первинної профспілкової організації прокуратури Івано-Франківської області та адміністрації від 31.10.2013 року було вирішено надати заступнику прокурора міста Івано-Франківська ОСОБА_2 службову однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с.54-55).

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 31.10.2013 року №571, вищевказану квартиру закріплено за прокуратурою Івано-Франківської області як службову (а.с.14).

Цим же рішенням однокімнатну квартиру №35, по вул.Південний бульвар, 21 в м.Івано-Франківську надано як службову заступнику прокурора м.Івано-Франківська ОСОБА_2 Склад сімї 1 особа (м. Одеса).

Квартира надана прокуратурою Івано-Франківської області по взаєморозрахунках з ПП «Галицький двір» на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири) від 15.05.2012 року та Договору про відступлення права вимоги від 11.07.2012 року (а.с.15).

Згідно ст.118 ЖКУ службові жилі приміщення призначаються для заселення

громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ОСОБА_4 народних

депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно п.п.15,18 Положення Про службові жилі приміщення, затвердженого ОСОБА_4 міністрів Української УРСР від 4 лютого 1988 р. N 37, службове жиле приміщення надається робітникам, службовцям і колгоспникам на час виконання ними обов'язків, які потребують проживання в такому приміщенні. Громадяни, вказані в рішенні про надання службового жилого приміщення, дають письмове зобов'язання про звільнення займаного жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду чи в будинку житлово-будівельного кооперативу (за винятком тих, кому жилі приміщення належать на праві приватної власності).

Тобто в розумінні наведених норм, службове житло надається у зв'язку з характером трудових відносин та на час їх існування, у зв»язку з чим , такі особи повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Згідно ст.124 ЖКУ робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст.125 ЖКУ визначено перелік осіб, яких не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу,зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років; осіб, що звільнені з посади, у зв'язку з якою їм було надано жиле приміщення, але не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення;

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 04.10.2013року звільнений з посади заступника прокурора м.Івано-Франківська Івано-Франківської області у зв»язку з переведенням в Генеральну прокуратуру України, тобто підстави для утримування службового житла виданого за місцем роботи в м.Івано-Франківську в розумінні наведених норм відсутні.

Тому висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для виселення без надання іншого житлового приміщення правильний .

Щодо посилання сторони апелянта на неможливість його виселення в силу ст.125 ЖКУ слід зазначити, що в розумінні наведеної норми не підлягають виселенню особи, які пропрацювали в установі, яка їм надала службове жиле приміщення 10 років, а також особи,, що звільнені з посади, у зв'язку з якою їм було надано жиле приміщення, але вони не припинили трудових відносин з підприємством, установою, організацією, які надали це приміщення, тоді як в спірному випадку, ОСОБА_2 припинив трудові відносини з установою, яка надала йому службове житло.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об»єкта нерухомого майна від 05.06.2014року, що міститься на а.с.17, вбачається що за відповідачем зареєстровано інше житло. Тому доводи апелянта щодо відсутності такого, не відповідають дійсності.

Виходячи із змісту ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують його обґрунтованості.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 23 листопада 2015 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Мелінишин Г.П.

ОСОБА_5