АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/8223/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1978/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_5 про виселення з апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк" на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 вересня 2016 року,

встановила:

У квітні 2016 року ПАТ КБ „Приватбанк" (далі - Банк) звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому просило виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки.

На обґрунтування вимог позивач зазначив, що 05.08.2008 року між ним та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №0808/332В, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 67000 дол. США зі сплатою 18% річних на строк до 04.08.2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання по даному кредитному договору між Банком та ОСОБА_5 був укладений іпотечний договір, за яким кредитору передано в заставу квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.1990 року.

ОСОБА_5 належним чином взяті на себе зобов'язання не виконував, в зв'язку з чим рішенням суду було звернуто стягнення на вищевказану квартиру шляхом її продажу Банком.

Однак мешканці квартири на вимогу Банку добровільно виселитися з приміщення не бажають, тому їх необхідно виселити в примусовому порядку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.09.2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задоволити їх позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом не враховано вимоги ЖК України щодо підстав для виселення відповідачів, допущено неповноту та необ'єктивність судового розгляду, наслідком чого стало ухвалення незаконного рішення.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 05.08.2008 року між ПАТ КБ „Приватбанк" та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №0808/332В, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 67000 дол. США зі сплатою 18% річних на строк до 04.08.2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання по даному кредитному договору між Банком та ОСОБА_5 був укладений договір іпотеки №0808/332В від 05.08.2008 року, яким кредитору передано в заставу квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності позичальнику на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.1990 року.

ОСОБА_5 належним чином взяті на себе зобов'язання не виконував, в зв'язку з чим заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 04.02.2011 року, яке набрало законної сили, було звернуто стягнення на вищевказану квартиру шляхом її продажу Банком.

На час розгляду справи в суді першої інстанції, в іпотечній квартирі зареєстровано усіх відповідачів.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що за встановлених обставин в даному випадку виселення відповідачів зі спірної квартири без надання іншого житла законом не передбачена. Оскільки позивач в судовому засіданні вказав на неможливість забезпечення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 іншим житлом в зв'язку з відсутністю такого, тому законні підстави для виселення відсутні.

Такий висновок суду є правильним.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України „Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України „Про іпотеку".

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 статті 40 Закону України „Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України „Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Оскільки, як встановлено судом, в іпотеку передано квартиру, яка була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, тому висновок суду про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла є обґрунтованим.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові ВСУ №6-39цс15 від 18.03.2015 року.

Посилання апелянта на те, що обов'язок по забезпеченню житла в конкретному випадку покладено на виконком міської ради, а перевірка наявності вільних приміщень з фондів житла належить до компетенції суду, тому в нього відсутній будь-який обов'язок по забезпеченню житлом відповідачем не ґрунтується на вимогах закону, суперечить встановленим вище обставинам справи.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку „Приватбанк" відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 7 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції - Демінська А.А. Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 44