Справа №: 272/1469/15-ц
Провадження № 2/272/94/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 року

Андрушівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Брагіна В.І.

при секретарях Лавренчук Л.М.,Ахановій А.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 О,В., відповідача ОСОБА_2,представника відповідача ОСОБА_3розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка цивільну справу за позовом ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Мегабанк» про визнання недійсним кредитним договору,суд,-

встановив:

Позивач звернувся з позовом до суду,в якому зазначив,що між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 7-11-802-2-14-Г від 24 лютого 2014 року.Згідно п.1.1. кредитного договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн., а відповідач зобовязався повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 15% (п'ятнадцять процентів) річних за користування кредитом, комісійні винагороди та всі інші зобовязання згідно з кредитним договором.Згідно з умовами кредитного договору, кредит надається на споживчі цілі, шляхом видачі з каси банку готівкою, на строк з 24.02.2014р. до 23.02.2017р. включно.Відповідно до п. 1.4. кредитного договору, повернення кредиту відповідачем та сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими договором.В порушення умов кредитного договору відповідачем не сплачена заборгованість за кредитом : сума прострочених платежів по кредиту (за період з 01.06.2015р. по 31.10.2015р. включно) складає 31 850,76грн. В порушення п.п. 4.1., 4.2. кредитного договору відповідачем було прострочено та не сплачено суму нарахованих процентів за користування кредитними коштами за період з 01.06.2015р. по 31.10.2015р. включно у сумі 1 612,75 грн. Відповідно до п. 4.4. кредитного договору, за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 1,8% від суми кредиту.В порушення умов кредитного договору у відповідача виникла заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією (період з 01.06.2015р. по 29.09.2015р. включно) та складає 3600,00 грн. Згідно п. 6.3. кредитного договору, у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів, позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту. Сума штрафу становить: 22 500,00 грн. (50 000,00 грн.х 45%=22 500,00 грн.).Відповідно до п. 6.1. кредитного договору, за несвоєчасне погашення ануїтетних платежів позичальник сплачує кредитодавцеві пеню у розмірі потрійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочки платежу від несвоєчасно сплаченої суми. Сума пені станом на 26.11.2015р. складає: 3 397,99 грн.Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором № 7-11-802-2-14-Г від 24.02.2014р. станом на 26.11.2015 року складає 62 961,50 грн. Просив стягнути на його користь вказану суму боргу та судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав повністю, обґрунтувавши їх наведеними в позовній заяві обставинами. Зустрічний позов не визнав,пояснив,що при укладенні договору позивачу надавалася можливість ознайомитися з умовами договору,до укладення договору позивач отримала інформаційний лист про орієнтовану вартість кредиту ,реальну процентну ставку,про що свідчить її підпис. Надав письмові заперечення щодо зустрічного позову (а.с.101-106). Просив в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала,пояснила,що договір надруковано дрібним шрифтом та вона його не читала. Раніше вона брала у позивача кредит,який погасила достроково,тому вважала можливим взяти ще кредит,який також планувала погасити достроково,але у звязку з втратою роботи не змогла своєчасно сплачувати кредит та проценти по ньому. На її думку проценти,штрафи, комісія нараховані позивачем неправильно,але обґрунтувати свої доводи зокрема висновками судово-бухгалтерської експертизи відмовилася,незважаючи не те,що судом було їй це право розяснено. Просила в задоволенні первісного позову відмовити.Зустрічний позов підтримала повністю, обґрунтувавши його наведеними в позові обставинами.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала,пояснила,що договір надруковано дрібним шрифтом,він містить умови,які громадянин без спеціальної бухгалтерської або юридичної освіти не зможе зрозуміти.На її думку позивачем порушено вимоги п. 2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,оскільки позивач перед укладенням договору про надання споживчого кредиту не повідомив відповідача у письмовій формі про всі передбачені цим законом ризики. Крім того, приховавши у вигляді щомісячної комісійної винагороди фактично плату за користування кредитом, не зробивши реального розрахунку такої плати, банк здійснив обман ОСОБА_2 як позичальника.У відповідності до п. 6.1. кредитного договору№ 7-1 1-802-2-14 Г від 24 лютого 2014 року «За несвоєчасне погашення ануїтентних платежів позичальник сплачує кредитодавцеві пеню в розмірі потрійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочки платежу .Встановлення в договорі пені в розмірі потрійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочки платежу суперечить засадам рівності учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1 ЦК України) та принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6.3 кредитного договору № 7-11-802-22-14-Г від 24.02.2014 р. кредитодавцеві у разі порушення строків сплати ануїтентних платежів понад 90 календарних днів Позичальник сплачує Кредитодавцеві штраф в розмірі 45 процентів від суми кредиту» В п. 6.3. кредитного договору зазначено безпідставно штраф не в розмірі простроченої кредитної заборгованості, а від суми кредиту тобто штраф 45 % від 50000 гривень. Ця норма суперечить ст. 203, ст. 215 ЦК України, ст. 18 Закону України « Про захист прав епоживачів»суперечить нормам чинного законодавства . Дані умови договору є несправедливими. На її думку проценти,штрафи, комісія нараховані позивачем неправильно,але обґрунтувати свої доводи зокрема висновками судово-бухгалтерської експертизи відмовилася,незважаючи не те,що судом було їй це право розяснено. Просила в задоволенні первісного позову відмовити. Зустрічний позов підтримала повністю,обґрунтувавши його наведеними в позові обставинами.Просила визнати недійсним кредитний договір №7-1 1-802-2-14 Г від 24 лютого 2014 року укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством « МЕГАБАНК».

Вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи,суд встановив: між сторонами було укладено кредитний договір № 7-11-802-2-14-Г від 24 лютого 2014 року.Згідно п.1.1. кредитного договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн., а відповідач зобовязався повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 15% (п'ятнадцять процентів) річних за користування кредитом, комісійні винагороди та всі інші зобовязання згідно з кредитним договором.Згідно з умовами кредитного договору, кредит надається на споживчі цілі, шляхом видачі з каси банку готівкою, на строк з 24.02.2014р. до 23.02.2017р. включно.Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору, повернення кредиту відповідачем та сплата процентів за користування кредитом здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими договором.В порушення умов кредитного договору відповідачем не сплачена заборгованість за кредитом : сума прострочених платежів по кредиту (за період з 01.06.2015р. по 31.10.2015р. включно) складає 31 850,76грн. В порушення п.п. 4.1.,4.2. кредитного договору відповідачем було прострочено та не сплачено суму нарахованих процентів за користування кредитними коштами за період з 01.06.2015р. по 31.10.2015р. включно у сумі 1 612,75 грн. Відповідно до п. 4.4. кредитного договору, за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 1,8% від суми Кредиту.В порушення умов кредитного договору у відповідача виникла заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією (період з 01.06.2015р. по 29.09.2015р. включно) та складає 3600,00 грн. Згідно п. 6.3. Кредитного договору, у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів, позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми Кредиту. Сума штрафу становить: 22 500,00 грн. (50 000,00 грн.х 45%=22 500,00 грн.).Відповідно до п. 6.1. Кредитного договору, за несвоєчасне погашення ануїтетних платежів позичальник сплачує кредитодавцеві пеню у розмірі потрійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочки платежу від несвоєчасно сплаченої суми. Сума пені станом на 26.11.2015р. складає: 3 397,99 грн.Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором № 7-11-802-2-14-Г від 24.02.2014р. станом на 26.11.2015 року складає 62 961,50 грн.

Зазначені обставини підтверджені дослідженими судом доказами : копією кредитного договору № 7-11-802-2-14-Г від 24.02.2014р. та додатками до нього (а.с.6-9);випискою з рахунку № 16 та розрахунком заборгованості станом на 26.11.2015р. (а.с.10);заявою ОСОБА_2 на отримання експерес-кредиту, інформаційним листом та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с.104-106) та вважаються судом доведеними.

Оцінивши дослідженні докази в їх сукупності суд прийшов до висновку,що первісний позов підлягає частковому задоволенню,виходячи з наступних міркувань :

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Що стосується стягнення з відповідачки штрафу в сумі 22 500,00 грн.,нарахованого позивачем згідно п. 6.3. Кредитного договору, суд враховує наступне :

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Дана правова позиція викладена Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-2003цс15.

Отже, нарахування позивачем пені за порушення строків погашення кредиту, відсотків (п.6.1. договору) та нарахування штрафу за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань (п. 6.3. договору) є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення.

Відтак, суд відмовляє позивачу у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача штрафу, нарахованого на підставі п. 6.3. договору в сумі 22 500,00 грн.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник не погодилися з розрахунком заборгованості,наданої позивачем,але не зазначили конкретно,з чим саме вони не погоджуються та обґрунтувати свої міркування належними доказами,зокрема висновками судово-бухгалтерської експертизи відмовилися,незважаючи на те,що судом їм було розяснено їх право на проведення відповідної експертизи. За таких обставин суд відхиляє доводи відповідача ОСОБА_2 та її представника щодо правильності розрахунку заборгованості,наданої позивачем.

Таким чином суд задовольняє первісний позов частково, стягує з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Мегабанк» 31850 грн. 76 коп. заборгованості за кредитним договором,нараховані та несплачені проценти - 1612 грн.75 коп,3600 грн.00 коп. заборгованості по комісії,3397 грн.99 коп. пені,а всього 40461 грн.50 коп.

При вирішенні зустрічного позову суд виходить з наступних міркувань :

Згідно п. 1. ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Судом,що ОСОБА_2, згідно п. 2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту позивачем повідомлена у письмовій формі про:особу та місцезнаходження кредитодавця;кредитні умови, зокрема:мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;форми його забезпечення;наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий;орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;строк, на який кредит може бути одержаний;варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;можливість дострокового повернення кредиту та його умови;необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Вказана обставина підтверджені копію кредитного договору № 7-11-802-2-14-Г від 24.02.2014р. та додатками до нього (а.с.6-9); інформаційним листом та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки (а.с.104-106),оскільки зазначені документи містять вищевказану інформацію та підпис ОСОБА_2 під цими документами свідчить про те,що остання була ознайомлена з нею. Наявність в п.6.1. кредитного договору санкції за несвоєчасне погашення ануїтетних платежів у вигляді пені у розмірі потрійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочки платежу від несвоєчасно сплаченої суми не може бути на думку суду підставою для визнання кредитного договору недійним,оскільки сторони вправі передбачити в договорі таку відповідальність. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 1 липня 2013 року № 7-рп/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»,де зазначено,що обмеження щодо розміру пені,передбачені Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розповсюджується лише на правовідносини,субєктами яких є підприємства та фізичні особи субєкти підприємницької діяльності.

Таким чином суд прийшов до висновку,що ОСОБА_2 не доведено позовних вимог зустрічної позовної заяви про визнання кредитного договору недійсним,тому відмовляє в задоволенні зустрічного позову за його безпідставністю.

Задовольняючи частково первісний позов суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в сумі 1218 грн.00 коп. за подання позовної заяви , з врахуванням пропорційності задоволених вимог (ч. 1 ст. 88 ЦПК України).

Керуючись ст.61 Конституції України,ст.ст.525, 526,551, 599, 611,1048,1049,1050,1054 ЦК України, ст.ст.10,11,15,60,209,212,214,215 ЦПК України,Рішенням Верховного Суду України у справі №6-2003цс15,суд,-

вирішив:

Позов ПАТ «Мегабанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПАТ «Мегабанк» 31850 грн. 76 коп. заборгованості за кредитним договором,нараховані та несплачені проценти - 1612 грн.75 коп,3600 грн.00 коп. заборгованості по комісії,3397 грн.99 коп. пені,а всього 40461 грн.50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь ПАТ «Мегабанк» 1218 грн.00 коп. судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «Мегабанк» про визнання недійсним кредитним договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи,які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:ОСОБА_5