Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/6601/16-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 39 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Гансецької І.А., Товянської О.В.,

за участю секретаря: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним за апеляційною скаргою Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на окрему ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним.

12.08.2016 року по справі постановлена ухвала про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1.

Копія ухвали була надіслана для виконання до Корольовського ВДВС.

Постановою держвиконавця від 19.08.2016 року відмовлено в прийнятті до провадження зазначеної ухвали у зв»язку з тим, що в ухвалі не було вказано індивідуальні ідентифікаційні номери стягувача та боржника, строк пред»явлення виконавчого документа до виконання та місцезнаходження боржника.

У зв»язку з відмовою у прийнятті до провадження ухвали про забезпечення позову 16.09.2016 року по справі постановлена окрема ухвала.

В апеляційній скарзі Корольовський ВДВС м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ухвала про забезпечення позову не відповідала вимогам закону, що унеможливлювало її виконання.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. 211 ЦПК України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов. Про вжиті заходи протягом місяця з дня надходження окремої ухвали повинно бути повідомлено суд, який постановив окрему ухвалу.

Судом встановлено, що у серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору довічного утримання недійсним.

12.08.2016 року по справі постановлена ухвала про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка була предметом оспорюваного договору.

Копія ухвали була надіслана для виконання до Корольовського ВДВС.

Постановою держвиконавця від 19.08.2016 року відмовлено в прийнятті до провадження зазначеної ухвали у зв»язку з тим, що в ухвалі не було вказано індивідуальні ідентифікаційні номери стягувача та боржника, строк пред»явлення виконавчого документа до виконання та місцезнаходження боржника на підставі п. 6 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до положень ст. 26 ч.1 п. 8 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Статтею 18 вказаного Закону, зокрема, передбачено, що у виконавчому документі зазначаються місце проживання стягувача і боржника, індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з ч. 3 ст. 210 ЦПК України, якщо ухвала має силу виконавчого документа і підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень, така ухвала оформлюється з урахуванням вимог, встановлених Законом України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, у відповідності до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс1, відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження, оскільки п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає право державному виконавцю при здійсненні виконавчого провадження з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

Тому посилання на відсутність ідентифікаційного номера та адреси боржника в постанові держвиконавця, є безпідставним.

Крім того, резолютивна частина ухвали про забезпечення позову містить зазначення адреси квартири боржника, яка підлягає арешту, в ній також зазначено про те, що ухвала підлягає негайному виконанню.

За таких обставин, з урахуванням вимог п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначеної правової позиції, колегія суддів вважає, що посилання держвиконавця на відсутність в ухвалі строку пред»явлення виконавчого документа до виконання та місцезнаходження боржника, є надуманим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в дії держвиконавця не відповідають вимогам вказаного закону.

Оскільки Головное територіальне управління юстиції у Житомирській області наділене повноваженнями щодо усунення причин та умов таких порушень, дії суду щодо направлення на його адресу вказаної ухвали є правильними.

У відповідності до ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 382 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне невиконання службовою особою вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

За таких умов є правильним висновок суду першої інстанції про направлення окремої ухвали в органи прокуратури, оскільки останні наділені компетенцію щодо організації та проведення відповідних перевірок та прийняття відповідних процесуальних рішень.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування ухвали відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області відхилити.

Окрему ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 16 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді