АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

25 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» про оскарження наказу № 8/7 від 10 березня 2015 року, визнання його незаконним та скасування з часу прийняття, поновлення на роботі, стягнення майнової шкоди за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача. Зазначав, що з 13.07.2009 року він перебував з відповідачем у трудових відносинах, а 10.03.2015 року наказом № 8/7 його було звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважаючи своє звільнення незаконним, а наказ таким, що виданий та підписаний неповноважною особою, просив наказ 8/7 від 10.03.2015 року про звільнення його з роботи визнати незаконним та скасувати з моменту його прийняття (реєстрації), поновити його на роботі на посаді інженера конструктора 1-ї категорії відділення 1400 ПАТ «Науково - дослідний інститут електромеханічних приладів», стягнути з відповідача на його користь втрачений заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення на роботі, рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.08.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, помилковість та суперечливість висновків суду, порушення норм матеріального та процессуального права. Зазначає, що суддя допускав відносно нього упередженість, порушував норми процессуального права та суддівської етики. Вважає, що суд безпідставно не прийняв до уваги те, що ОСОБА_2, не є повноважною особою щодо прийняття рішення про звільнення позивача та видання наказів, тому що призначений на посаду із порушеннями закону, шляхом рейдерського захвату, що його звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства, зокрема без згоди профкому на його звільнення.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в частині стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу з 10.03.3015 року до 01.02.2016 року, а в частині вимог про поновлення на роботі - залишити без задоволення.

Представник Публічного акціонерного товариства «Науково - дослідний інститут електромеханічних приладів» двічі у судове засідання не з'явився оповіщений належним чином про що свідчать зворотні поштові повідомлення долучені до справи. Виходячи з положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відстуності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що звільнення позивача з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України відбулося з дотриманням трудового законодавства і підстави для поновлення його на роботі відсутні.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх правильними.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення терміну його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

За змістом ст. ст. 40, 41 КЗпП України підставами для звільнення працівника згідно, зокрема з п. 4 ст. 40 КЗпП України, є його відповідні винні дії, вчинення яких передувало виданню наказу (розпорядження) про припинення трудового договору.

Таким чином, крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи є з'ясування поважності причин його відсутності.

Законодавством не визначено переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ст. 57 ЦПК України.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 13.07.2009 року позивач згідно з наказом №1/7к був прийнятий на роботу до ВАТ (на даний час ПАТ) «Науково - дослідний інститут електромеханічних приладів» (далі ПАТ «НДІ ЕМП») на посаду інженера-конструктора 3 категорії.

10.02.2015 року позивач звернувся до відповідача із службовою запискою, в якій просив оформити чергову відпустку з 11.02.2015 року, відповідь, а також довідку про його заробітну плату просив направити поштовим засобом зв'язку. У цій службовій записці позивач зазначив, що залишає за собою право не виходити на роботу з 11.02.2015 року. При цьому у службовій записці ОСОБА_1 не зазначено періоду на якій він просить надати відпустку. (а.с.8).

На службовій записці ОСОБА_1 ОСОБА_5 від імені в.о. голови правління ПАТ «НДІ ЕМП» здійснено резолюцію до відділу кадрів «Оформити згідно законодавства».

Разом із цим, згідно листка непрацездатності серія АГИ № 597818, в період з 03.02.2015 року по 12.02.2015 року, ОСОБА_5 перебував на лікарняному, а наказом Фонду державного майна України від 26.11.2014 року № 2685 його увільнено від виконання обов'язків в.о. голови правління ПАТ «НДІ ЕМП» і на посаду в.о. голови правління ПАТ «НДІ ЕМП» призначено ОСОБА_6 (а. с. 26-27,72), про що позивачу було відомо.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності звільнення ОСОБА_5 та призначення ОСОБА_6 на посаду в.о. голови правління ПАТ «НДІ ЕМП» не можуть бути взяті до уваги, оскільки правомірність дій ФДМ України та виданий Фондом наказ не є предметом данного спору, на даний час цей наказ не скасований, ОСОБА_6 зазначений керівником ПАТ «НДІ ЕМП» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Позивач надіслав вищевказану службову записку відповідачу поштою 10.02.2015 року о 18:38:44 (а. с. 8).

Зазначена службова записка надійшла на адресу ПАТ «НДІ ЕМП» 12.02.2015 року, про що є відмітка на службовій записці (а. с. 33).

Наказ про надання відпустки позивачу не видавався, проте з 11.02.2015 року позивач не вийшов на роботу, що він не заперечував.

Крім того, факт відсутності ОСОБА_1 на робочому місці у період з 11.02.2015 року по 10.03.2015 року підтверджується відповідними Актами про відсутність працівника на роботі від: 11.02.2015, 12.02.2015, 16.02.2015, 17.02.2015, 18.02.2015, 19.02.2015, 23.02.2015, 24.02.2015, 25.02.2015, 26.02.2015, 02.03.2015, 03.03.2015, 04.03.2015, 05.03.2015, 10.03.2015 (а. с. 34-48).

Позивач не заперечує своєї відсутності на роботі у вказаний в цих актах час.

При цьому Акт про відсутність працівника на роботі від 16.02.2015 року містить пояснення ОСОБА_1 щодо його відсутності, а саме: що з 10.02.2015 року він знаходиться у відпустці, про що він повідомив в.о. голови правління ПАТ «НДІ ЕМП» ОСОБА_5 та підписав у нього відповідну заяву (а. с. 36).

Проте, оскільки резолюція про надання відпустки здійснена неповноважною особою, питання надання відпустки з діючим керівником установи не погоджувалося, наказ про надання відпустки позивачу не видавався, підстав вважати себе таким, що перебуває у відпустці у позивача не було й суд першої інстанції дійшов вірного висновку про скоєння позивачем прогулів без поважних причин, які давали відповідачу підстави для його звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України.

Наказом ПАТ «НДІ ЕМП» №8/7к від 10.03.2015 року позивача звільнено з посади за ст. 40 п. 4 КЗпП України /прогул, відсутність на роботі більше 3 годин протягом робочого дня, без поважних причин/ (а.с.50).

В день звільнення з позивачем проведено повний розрахунок, що підтверджується довідкою-розрахунком від 10.03.2015 № 78/а, відомостю про нарахування коштів № 38 та платіжним дорученням № 484 від 10.03.2015 (а. с. 64-66) та йому видано трудову книжку (а. с. 62).

Від ознайомлення з наказом про звільнення та від отримання копії наказу №8/7к від 10.03.2015 року позивач відмовився, про що складено відповідний акт (а. с. 63).

З урахуванням положень ч. 5 ст. 43 КЗпП України, ч. 4 ст. 39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» суд першої інстанції підставно вважав, що профспілковий орган надав згоду на розірвання трудового договору з позивачем, тим більше що таке в подальшому було підтверджено постановою професійної спілки працівників радіоелектроніки та машинобудування первинної профспілкової організації ПАТ «НДІ ЕМП» від 27.05.2015 р. № 8 (а.с.159-160).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення позивача із займаної посади є правомірним, оскільки факт скоєння позивачем прогулу встановлений та доведений належними доказами і дисциплінарне стягнення було накладено з дотриманням порядку, встановленого ст. ст. 147, 148, 149 КЗпП України. А отже, відсутні і підстави для визнання незаконним наказу №8/7 від 10.03.2015 року про звільнення позивача з роботи з підстав п. 4 ст. 40 КЗпП України та скасування його.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виходячи з положень зазначеної норми права, у даному випадку підстави для стягнення середнього заробітку відсутні.

Та обставина, що новим головою правління ПАТ «НДІ ЕМП» ОСОБА_7 видано наказ № 34 від 27.01.2016 року про зміну причин звільнення ОСОБА_1 та прийнято останнього на роботу у лютому 2016 року, свідчить лише про домовленість сторін щодо зміни формулювання причин звільнення позивача і не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/5584/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1169/16

Головуючий у суді першої інстанції: Заєць Т.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.