АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 648/1007/16-ц Головуючий в І інстанції:
Номер провадження 22-ц/791/1526/16 ОСОБА_1
Доповідач: Бездрабко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2016 року жовтня місяця 20 дня колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого : Бездрабко В.О.

Суддів : Борка А.Л.

ОСОБА_2

Секретар: Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 11 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що 30 листопада 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №103773-CRED, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 2805,00 доларів США, який зобовязалась повернути до 25 листопада 2008року та сплатити 25,00 % річних за користування коштами.

Того ж дня, для забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору,між банком та ОСОБА_4 укладений договір поруки №103773 cred.

Оскільки ОСОБА_3 належним чином умови кредитного договору не виконувала, судовим наказом Білозерського районного суду Херсонської області від 08 січня 2009 року солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стягнута заборгованість за кредитним договором від 30 листопада 2007 року у розмірі 15 592,36 грн..

ПАТ «КБ «ПриватБанк» зазначив, що судовий наказ тривалий час відповідачами не виконувався, заборгованість відповідачів перед банком становить 3618грн,00 доларів США, що станом на 28.01.2016року еквівалентно 89979,66грн. (заборгованість по процентам за користування кредитом), яку банк просив солідарно стягнути з відповідачів та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 11 травня 2016 року позов задоволений.

Ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №103773-CRED від 30 листопада 2007 року у розмірі 3618,00 доларів США, що еквівалентно 89976,66 грн.; вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить судове рішення скасувати, ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог банку відмовити.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 листопада 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №103773-CRED, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 2805,00 доларів США, строком до 25 листопада 2008 року та зобовязалась сплатити 25,00% за користування коштами (п.3.1 кредитного договору).

30 листопада 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладений договір поруки №103773 cred, відповідно до умов якого поручитель зобовязалась відповідати перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагороди, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. (п. 2 Договору поруки).

Судовим наказом Білозерського районного суду Херсонської області від 08 січня 2009 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 15 592,36 грн.

Судовий наказ виконувався у примусовому порядку включно до лютого 2016 року.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

При цьому, до штрафних санкцій, передбачених умовами договору за його неналежне виконання, відноситься прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року по справі №6-1206цс15.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявності правових підстав щодо стягнення, після ухвалення судового рішення, із солідарних боржників заборгованості, яка виникла за час невиконання грошового зобовязання.

Доводи апеляційної скарги про те, що після винесення судового наказу зобовязання за договором поруки для поручителя ОСОБА_4 в силу ст.559 ч.4 ЦК України припинилися, є неприйнятними.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції фактично визнав наданий банком розрахунок заборгованості правильним та стягнув із відповідачів заборгованість, заявлену позивачем, у повному обсязі.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна.

Так, пунктами 3.1, 3.2, 3.3, 5.7 кредитного договору передбачена сплата позичальником процентів за користування кредитними коштами у розмірі 25,00% річних не пізніше 28 числа кожного місяця. У разі порушення виконання зобовязання із повернення кредиту сторони обумовили стягнення процентів у розмірі 48% річних та строки позовної давності звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості протягом 5 років.

Умовами договору передбачено погашення кредитної заборгованості черговими платежами кожного місяця, таким чином поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, яка у силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_3 заявила письмове клопотання про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Ухвалюючи рішення про повне задоволення позову, суд першої інстанції по суті зазначене клопотання не розглянув (обмежившись загальною фразою про стягнення заборгованості в межах строку позовної давності), не встановив і не зазначив у рішенні, з якого часу судом обрахований цей строк.

З матеріалів справи вбачається, що банк звернувся до суду з позовом 10 лютого 2016 року. Із наданих позивачем доказів неможливо встановити, коли відповідачами проводилися платежі за договором, які б свідчили про визнання останніми боргу та переривання строків позовної давності (ст.264 ЦК України).

Матеріали справи не містять повного розрахунку заборгованості, що призвело до неможливості встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зібранні у справі докази свідчать, що з 19 серпня 2011 року на виконанні Білозерського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області перебував судовий наказ №2-н-18, виданий 28.07.2009року Білозерським районним судом Херсонської області про солідарне стягнення із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 15685,32грн.

Постановою державного виконавця від 21 травня 2012року звернуто стягнення на пенсію боржника ОСОБА_4

Постановою від 09 березня 2016року виконавче провадження з примусового виконання зазначеного судового наказу закінчено, у звязку із його повним виконанням.

Згідно довідки держвиконавця від 22 червня 2016року виконання судового рішення проводилося шляхом щомісячного часткового утримання із пенсії боржника 20% та перерахування коштів на розрахунковий рахунок ПАТ «КБ «ПриватБанк», що підтверджено 45 платіжними дорученнями, копії яких залучено до матеріалів справи.

Із наданої банком виписки по рахунку №ЗЕК7-5ВР3-F05V-ES8C від 30 червня 2016 року встановлено, що за період із 01 січня 2007 року по 30 червня 2016 року, стягнута ВДВС Білозерського РУЮ у Херсонській області заборгованість за 25 платіжними дорученнями : №2545 від 17.07.2012 року в сумі 197,53 грн.; №3178 від 20.08.2012 року 243,00 грн.; №3665 від 13.09.2012 року 259,65 грн.; №4525 від 09.11.2012 року 262,75 грн.; №4611 від 16.11.2012 року 262,75 грн.; №5348 від 18.12.2012 року 269,98 грн.; №149 від 16.01.2013 року 266,57 грн.; №2163 від 17.05.2013 року 266,57 грн.; №3114 від 18.07.2013 року 266,57 грн.; №3980 від 11.09.2013 року 266,57 грн.; №4448 від 15.10.2013 року 266,57 грн.; №4812 від 13.11.2013 року 266,57 грн.; №5211 від 13.12.2013 року 270,77 грн.; №51 від 15.01.2014 року 270,77 грн.; №762 від 12.03.2014 року 270,77 грн.; №1606 від 14.05.2014 року 270,77 грн.; №2480 від 10.07.2014 року 270,77 грн.; №2827 від 14.08.2014 року 270,77 грн.; №3615 від 13.10.2014 року 270,77 грн.; №4026 від 12.11.2014 року 270,77 грн.; №4444 від 12.12.2014 року 270,77 грн.; №27 від 14.01.2015 року 433,50 грн.; №432 від 10.02.2015 року 433,50 грн.; №930 від 13.03.2015 року 433,50 грн.; №1445 від 10.04.2015 року 433,50 грн., не зарахована банком в рахунок погашення заборгованості, а, отже, не врахована банком при розрахунку загальної суми заборгованості, заявленої в позові.

Ухвалами колегії суддів Апеляційного суду Херсонської області від 07 липня та 08 вересня 2016 року, на підставі ст.137 ЦПК України, витребувано у ПАТ «КБ «ПриватБанк» повний розрахунок заборгованості, яким позивач обґрунтовує заявлені вимоги.

Проте вказані ухвали банком залишено без виконання.

В судові засідання після зобовязання представників банку надати повний розрахунок заборгованості, останні неодноразово не зявлялися, обставини, у звязку з якими позивач при обрахунку заборгованості не врахував здійсненні боржниками вищезазначені платежі, не повідомили.

За положеннями ч.1 ст.143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки до компетенції суду входить лише перевірка правильності наданого стороною у справі розрахунку, а не його проведення, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України присутнім у судовому засіданні сторонам було розяснено їх право заявити клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи та попереджено про наслідки вчинення або не вчинення таких процесуальних дій. Клопотання про призначення експертизи у справі не надійшло.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених ним позовних вимог, а надані докази є недостатніми для встановлення фактичних обставин у справі, рішення суду в порядку ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ПАТ «КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст.ст. 303,307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 11 травня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: А.Л. Борко

ОСОБА_2