Номер провадження: 22-ц/785/151/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненко В.І.., ОСОБА_2

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дітей та витрат на правову допомогу, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дітей та витрат на правову допомогу посилаючись на те, що в період з 2005 року по 2008 року, та з вересня місяця 2010 року по червень місяць 2012 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. За час спільного проживання в сторін народились два сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які на даний час проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні.

Позивачка зазначила, що ОСОБА_4 працює моряком та ходить у рейси далекого плавання за кордон у якості помічника капітана. Однак, в добровільному порядку надавати кошти на утримання дітей відмовляється, у звязку з чим вона знаходиться в скрутному матеріальному становищі.

У звязку з специфікою захворювання молодшого сина ОСОБА_6 та станом його здоровя нею в період з 09 жовтня 2014 року по 20 квітня 2015 року були понесені додаткові витрати на дитину у розмірі 29 885, 30 грн. Тому, половину таких витрат повинен понести відповідач.

Також, позивачкою понесені витрати на утримання старшого сина ОСОБА_5 у розмірі 15 310, 00 грн., половину з яких, а саме 7 655, 00 грн. також просить стягнути з відповідача.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 9191,75 грн., стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 3732, 36 грн., стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 974, 40 грн..

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2015 року та постановити нове рішення яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 його частку у додаткових витратах, що повязані з інвалідністю молодшого сина ОСОБА_6 у сумі 14942,65 грн., у додаткових витратах на розвиток старшого сина ОСОБА_5 у сумі 7655 грн., остаточно стягнути додаткові витрати на утримання обох дітей у сумі 22597,65 грн., а також всі документально підтверджені судові витрати по оплаті з надання позивачу правової допомоги.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов частково суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що в період з 2005 року по 2008 року, та з вересня місяця 2010 року по червень місяць 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходилась в громадянському шлюбі.

За час сумісного проживання в сторін народились два сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії 1-ЖД №072245 та серії І-ЖД №365889 відповідно. У вказаних свідоцтвах в актових записах батьком вказаний ОСОБА_4

Починаючи з липня місяця 2012 року сторони припинили вести спільне господарство та почали мешкати окремо. На даний час діти мешкають разом з позивачкою, що підтверджено відповідною довідкою про склад сімї та реєстрацію від 08 вересня 2014 року, та що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні.

Також судом встановлено, що відповідач був працевлаштований за посередництвом ТОВ «ABC MARITIME» та перебував у закордонному рейсі у період з 08 серпня 2014 року по 21 грудня 2014 року відповідно строків укладеного з іноземним роботодавцем трудового контракту, що підтверджено довідкою №11 від 02 лютого 2015 року.

Згідно контракту працевлаштування моряка від 09 серпня 2014 року, укладеним між ОСОБА_4 та ТОВ «ABC MARITIME», наданого до суду на виконання ухвали суду від 10 листопада 2014 року, вбачається, що заробітна плата відповідача складає 3500,00 дол. США щомісячно.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

В силу ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України гарантовано, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України та роз'яснень, що наведені у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2015 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 червня 2015 року, було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку відповідача на обох дітей, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожного з дітей відповідного віку щомісяця, починаючи з 15 жовтня 2014 року до досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до 19 грудня 2024 року, а з 20 грудня 2024 року по 15 грудня 2029 року у розмірі ? частини від усіх видів заробітку відповідача на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час, вищевказане рішення набрало чинності та виконується.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як вбачається з матеріалів справи, молодша дитина сторін ОСОБА_6 має захворювання у вигляді вродженої внутрішньої гідроцефалії, затримки психо-мовного, статомоторного розвитку, лівостороннього гемипарезу, фібрильних судом, про що свідчить довідка КУ «Дитяча міська поліклініка №3» №524 від 24 вересня 2014 року.

Рішенням ВКК №121 (протокол №32) від 02 жовтня 2013 року по КУ «Дитяча міська поліклініка №3» була заведена індивідуальна програма реабілітації дитини-інваліда.

Згідно довідки №481 від 16 вересня 2014 року Фонду реабілітації дітей-інвалідів «Майбутнє» ОСОБА_6 було призначено медикаментозне лікування, а також лікувальна фізкультура.

В позовній заяві ОСОБА_3 зазначає, що нею понесені витрати на придбання ліків у розмірі 14259,99 грн. та памперсів у розмірі 1961,50 грн. Проте, в матеріалах справи наявна одна квитанція на придбання ліків «Цереброкурин», призначених за рецептом лікаря для лікування хвороби, наявної в ОСОБА_6, у сумі 7 200, 00 грн.. Інші квитанції щодо придбання ліків не приймаються судом до уваги, оскільки позивачкою не надані відповідні рецепти лікаря про призначення вказаних ліків дитині.

Крім того, згідно довідки КУ «Дитяча міська поліклініка №3» №473 від 21 серпня 2015 року вбачається, що ОСОБА_6, як дитині-інваліду, рекомендується застосування спеціального дитячого автокрісла при транспортуванні в автомобілі, а також спеціального стільця та столу для годування.

Тому, суд вважав обґрунтованими вимоги позивачки щодо віднесення до додаткових витрати на дитину витрати, повязані з придбанням дитячого автокрісла у розмірі 2804,74 грн. та подушки для сну в розмірі 301,41 грн., стільця для годування у розмірі 973 50 грн., спеціального ортопедичного матраца з наматрацником у розмірі 1003 00 грн., килимчику «Ляпко» в розмірі 690,00 грн. та килимчику для лікувальної фізкультури у розмірі 2900,00 грн. Враховуючи характер захворювання дитини та необхідність перебування на свіжому повітрі, обґрунтованими також є вимоги щодо стягнення витрат на зволожувач повітря у розмірі 1846,12 грн. Вищевказані витрати, понесені позивачкою, підтверджені відповідними товарними чеками та квитанціями.

Щодо витрат позивачки на проведення ендокринологічного аналізу, томографії головного мозку, біологічного аналізу, то суд обґрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки позивачкою не були надані відповідні рекомендації лікаря про призначення ОСОБА_6 відповідних аналізів.

Також необґрунтованими є вимоги позивачки в частині стягнення витрат на спортивний куточок з ясеню.

Тому, додаткові витрати на молодшого сина, повязані з інвалідністю та лікуванням, складають 17718,77 грн. 1/2 частка у вказаних витратах на молодшого сина ОСОБА_6 складає 8859,39 грн., і повинна сплачуватись відповідачем.

Щодо вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на старшого сина ОСОБА_5, то суд правильно виходив з наступного.

Згідно довідки від 11 вересня 2014 року ОСОБА_5 відвідує спортивний клуб «Grigo GYM» з 01 червня 2014 року, вартість навчання в якому становить 350,00 грн. щомісячно (за період з червня місяця 2014 року по травень місяць 2015 року складає 4 200,00 грн..

За навчання ОСОБА_5 в ОНВК №90 ім. О.С. Пушкіна «Спеціалізована школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» позивачка сплатила 1200, 00 грн., про що свідчить довідка від 15 вересня 2014 року.

Крім того, згідно довідки від 02 квітня 2015 року, ОСОБА_5 відвідує курси англійської мови для дітей в «Україно-Баварському Менеджмент Тренінг-центрі» починаючи з грудня місяця 2014 року, вартість навчання в якому становить 350, 00 грн. щомісячно (за період навчання з лютого місяця 2015 року по травень місяць 2015 року складає 1 400, 00 грн.).

У судовому засіданні не було доведено необхідність відвідування ОСОБА_5 зимового творчого табору та денного табору ТОВ «Менора», а також танцювальної школи ОСОБА_7. Крім того, щодо вказаних витрат на дитину позивачка не радилась з відповідачем.

Тому, додаткові витрати на старшого сина, повязані з його розвитком, складають 6800,00 грн. Тому, частка ОСОБА_4 у вказаних витратах на молодшого сина ОСОБА_5 складає 3400,00 грн.

У судовому засіданні доведено, що 28 серпня 2014 року ОСОБА_3 було укладено з ПАТ «СК «Інто» відповідний договір №7714 СМП вартість якого на чотирьох осіб, двоє з яких є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складає 2659,00 грн. Тому, додатковими витратами на дітей вважаються також витрати у розмірі 664,75 грн., які також підлягають стягненню з відповідача по 332,36 грн. на кожну дитину.

При ухваленні даного рішення суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач сплачує на користь ОСОБА_3 на утримання дітей аліменти, в розмір яких також входять витрати, повязані з розвитком та вихованням.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з принципу розумності та справедливості, суд обґрунтовано вважав за можливе задовольнити частково вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення додаткових витрат на утримання дітей, стягнувши такі витрати у розмірі 9191,75 грн. - на молодшого сина, та в розмірі 3732,36 грн. - на старшого сина.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Виходячи з вищевикладеної норми, а також з того, що представник позивачки був присутній у чотирьох судових засіданнях, суд правильно вважав за можливе стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у розмірі 974, 40 грн. (1 218, 00 грн. * 40% * 2 години).

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неправильну оцінку деяких доказів стосовно придбання ліків, витрат на крмп`ютерну томографію, проведення аналізів, придбання інвентаря для спортивного куточка, витрат на перебування сина у зимових творчих таборах, танцювальній школі, як на підстави для зміни оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка з урахуванням обставин, що мають істотне значення для справи та максимально можливим урахуванням інтересів дітей.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

ОСОБА_2