УХВАЛА

01 березня 2016 року Справа № 561/115/16-ц

Суддя Зарічненського районного суду Рівненської області Снітчук Р.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Річицька сільська рада Зарічненського району Рівненської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 046128, виданого Зарічненською райдержадміністрацією 09.12.2004 року на імя ОСОБА_2

Відповідно до ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

У поданій до суду заяві міститься вказівка на те, що внести виправлення до вказаного правовстановлюючого документу є неможливим, однак доказів у підтвердження цього заявником не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. З цього слідує, що заява про встановлення факту має відповідати в тому числі загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви.

Згідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 258 ЦПК України. Якщо в заяві не зазначено з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами він підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає строк для виправлення недоліків.

П. 12 цієї ж Постанови передбачено, що суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Таким чином, вважаю за вірне запропонувати заявнику зазначити та надати докази того, що вказаний правовстановлюючий документ належить саме їй та довідку організації, яка видала його, про те, що внести відповідні виправлення до Державного акту на право власності на землю є неможливим.

Враховуючи те, що вказана заява містить ряд недоліків, зокрема, не зазначено доказів щодо підтвердження кожної з обставин, викладених у ній, вважаю за вірне на підставі ст. 121 ЦПК України залишити зазначену заяву без руху та надати заявнику термін для усунення її недоліків.

На підставі викладеного і керуючись ст. 119, ч. 1 ст. 121, ст. 234, 235, 256, 258 ЦПК України, п. 3, 4, 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року з подальшими змінами «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків заяви, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання нею копії ухвали.

Суддя: Р. М. Снітчук