Справа № 761/5639/16-ц
Провадження №2/761/3805/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 квітня 2016 року Шевченківський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Савицького О.А.,

при секретарі Личак М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду цивільну справу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права користування жилим приміщенням та визнання членом сім'і,

в с т а н о в и в:

16.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, згідно якого просить визнати за ним право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 (надалі - квартира), а також визнати його членом сім'ї ОСОБА_3.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.08.2015 року ОСОБА_1 був зареєстрований та вселився в квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності його колишній дружині ОСОБА_2 У вказаній квартирі окрім позивача також зареєстровані та постійно проживають ОСОБА_3 зі свою сім'єю: чоловіком ОСОБА_4 та неповнолітньою донькою ОСОБА_5

Разом з тим позивач вказує, що після розірвання 06.01.2016 року шлюбу між сторонами, відповідач почала постійно та наполегливо вимагати від нього виселитися з квартири, звільнити її та знятися з реєстрації місця проживання, мотивуючи це тим, що вона є одноособовим власником квартири та може розпоряджатися нею на власний розсуд, а також вважаючи, що підстави на право користування позивачем квартирою припинені у зв'язку із розірванням шлюбу.

Проте, як зазначено в позовній заяві, квартира є єдиним постійним місцем проживання позивача, де він спільно як член сім'ї мешкає зі своєю донькою та її сім'єю, веде з ними спільне господарство та побут, а також разом сплачують комунальні та всі інші необхідні платежі, пов'язані з утриманням квартири. Водночас, відповідач заперечує вказані факти та вимагає виселення позивача, чим порушує та визнає його законних прав.

Представник позивачки ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заперечення на позовну заяву, згідно змісту яких просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та розглядати справу у її відсутність.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду пояснення по справі, згідно яких позовні вимоги підтримала повністю та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Крім того, розгляд справи просила проводити у її відсутність.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності відповідачу - ОСОБА_2, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 539025142 від 11.02.2016 року (а.с. 7).

При цьому, як зазначено у Довідці (форма № 3) за № 476/ш-1069, виданої 12.02.2016 року Центром Комунального Сервісу № 57, за вищевказаною адресою на дату складання довідки зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та позивач по справі - ОСОБА_1 (а.с. 6).

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить визнати за ним право користування квартирою АДРЕСА_1, посилаючись на те, що після розірвання 06.01.2016 року шлюбу між сторонами, відповідач почала постійно та наполегливо вимагати від нього виселитися з квартири, звільнити її та знятися з реєстрації місця проживання, мотивуючи це тим, що вона є одноособовим власником квартири та може розпоряджатися нею на власний розсуд, а також вважаючи, що підстави на право користування позивачем квартирою припинені у зв'язку із розірванням шлюбу.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 06.01.2016 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 від 06.01.2016 року (а.с. 8).

Водночас, як вбачається з Довідки (форма № 3) за № 476/ш-1069, виданої 12.02.2016 року Центром Комунального Сервісу № 57, позивач був зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 27.08.2015 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, що також не заперечувалось представником позивача та третьою особою у судовому засіданні, а також письмовими поясненнями третьої особи та запереченнями на позов відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Водночас згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

При цьому відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї права користування займаним приміщенням.

Отже, оскільки в силу закону припинення сімейних відносин з відповідачем, який є власником квартири, не позбавляє позивача права користування цим приміщенням, суд вважає, що вказане право останнього не потребує судового захисту.

Окрім того, щодо позовних вимог позивача про визнання його членом сім'ї ОСОБА_3 слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 4 ЦПК України регламентовано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Разом з тим, заявлені позивачем вимоги про визнання його членом сім'ї ОСОБА_3 не відповідають визначеним законом, у тому числі ЦК України, способам захисту судом цивільних прав та інтересів.

Більше того, вказані позовні вимоги фактично стосуються не до відповідача, а третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3, що не передбачено чинним законодавством.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, а також враховуючи те, що пред'явленні позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316-319, 321 ЦК України, ст. 156 ЖК УРСР та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 61, 212 - 215, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права користування жилим приміщенням та визнання членом сім'ї.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: