Справа № 350/1798/15-ц
Провадження № 22-ц/779/791/2016
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В. М. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Василишин Л.В., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

за участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування коштами та трьох відсотків річних за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рожнятівського районного суду від 25 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування коштами та трьох відсотків річних за договором позики.

Свої вимоги ОСОБА_3 обґрунтував тим, що в грудні 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 отримав від нього грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, які зобов'язувався повернути через декілька місяців. 26.12.2012 року між сторонами було укладено ще один договір на суму 12 000 доларів США, які ОСОБА_2 зобов'язувався повернути протягом місяця, однак повернув тільки 800 доларів США, та написав боргову розписку про повернення решти суми 12200 доларів США.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 11.11.2013 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 96 000 грн. 16 коп. судового збору.

Оскільки протягом 2015 року відповідач сплачував борг частинами, і продовжував користуватися рештою коштів, то ОСОБА_3 просив стягнути проценти за користування грошовими коштами згідно проведеного ним розрахунку та три відсотки річних за прострочення виконання зобовязання.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 25 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено - стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 118 577,50 грн. та судові витрати по справі в сумі 1196,45 грн.

На дане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про укладення між сторонами договору позики. Так, грошові кошти, які просив повернути позивач, були надані ним як оплата вартості за транспортний засіб марки РЕНО-Трафік, синього кольору, 2007 року випуску, за договором купівлі-продажу. В подальшому позивач повернув придбаний транспортний засіб, та вимагав повернути йому кошти за вказаний автомобіль, у зв'язку з цим і була написана 16.02.2013 року боргова розписка. Таким чином, судом залишено поза увагою той факт, що зобов'язальні відносини між сторонами виникали не з договору позики, а з інших підстав.

Також апелянт вказує, що не може бути примушений до дій щодо сплати процентів за користування належними позивачу коштами, оскільки зобов'язання припились ухваленням рішенням Рожнятівського районного суду від 11.11.2013 року, яким з нього стягнуто 96 000 грн.16 коп. боргу. зазначає також, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області з нього на користь позивача вже стягнуто три проценти річних за порушення виконання грошового зобов'язання - 4023,42 грн.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції, апелянт просив скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримав з зазначених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_3 доводів апеляційної скарги не визнав. Рішення суду вважає законним та обгрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, доводи представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Рожнятівського районного суду від 11.11.2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, на підставі ст..ст. 526,530,1046,1049,1050 ЦК України було стягнуто 96 000 грн.16 коп. боргу (а.с.7-8).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 25.01.2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто три проценти річних за порушення виконання зазначеного вище грошового зобов'язання в розмірі 4023.42 грн. та 779,52 грн. судового збору.

Як на підставу позову, ОСОБА_3 посилався на положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, згідно з якою позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, яка розповсюджується на правовідносини із договору позики, не зважаючи на те, що в розписці не вказується умови щодо нарахування процентів на суму боргу та їх розмір, законом передбачена можливість нарахування в такому разі процентів, розмір яких визначається на рівні облікової ставки НБУ, які виплачуються позичальником щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1 Закону України " Про Національний банк України" та Постанови Правління Національного банку України "Про затвердження Положення про процентну політику Національного банку України" від 18 серпня 2004 року № 389, облікова ставка Національного банку України - один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку.

Розмір облікової ставки Національного банку України на відповідний період затверджується постановами Правління Національного банку України.

Саме на стягненні процентів, визначених на рівні облікової ставки НБУ, наполягав позивач.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення процентів за користування коштами, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник зобовязаний сплатити позикодавцеві винагороду за користування позиченими коштами..

Погодитися повністю з цим, колегія суддів не може.

За змістом ч. 1 ст. 1046 та ч. 2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З розписки, копія якої надана позивачем не вбачається, що ОСОБА_2 отримував від ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики. Сам ОСОБА_2, визнаючи існування зобовязання, щодо сплати ОСОБА_3 грошових коштів, категорично заперечує укладення договору позики, вказуючи при цьому на іншу правову природу виникнення зобовязання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення позову ОСОБА_5 у цій частині немає.

Стосовно стягнення трьох відсотків за прострочення виконання грошового зобовязання, то слід зазначити, що право на отримання таких визначено ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рожнятівського районного суду від 11.11.2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, було стягнуто 96 000 грн.16 коп. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, зобов'язання відповідача, що було відображено ним у розписці в іноземній валюті з ухваленням рішення суду припинилося і три відсотки річних слід було стягувати з розрахунку боргу - 96 000 грн. та виходячи з того, що протягом квітня-грудня 2015 року борг було погашено, а за період з 11.11.2013 року по 8.06.2015 року три відсотки річних з ОСОБА_2 вже стягнуто за рішенням суду (4023.42 грн.).

Розраховуючи три відсотки річних , колегія суддів виходить з наступного:

За період з 1.07.2013 року по 10.11.2013 року прострочено 133 дні з суми 96000 грн.

( 96000 х 3% : 365) 7,89 за день х 133= 1049, 37 грн.

За період з 08.06.2015 року по 17.07.2015 року прострочено 39 днів з суми 90150 грн.

(90150 х 3% : 365) 7,41 за день х 39= 288,99 грн.

За період з 17.07.2015 року по 28.12.2015 року прострочено 163 дні з суми 24286.36 грн. (24286.36 х 3% : 365) 2 грн. за день х 163= 326 грн.

Таким чином загальна сума складає 1664 грн. 36 коп. і підлягає стягненню з відповідача.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів Апеляційного суду приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає до скасування з ухваленням нового рішення по суті спору.

На підставі наведеного та ст.ст. 625, 1053 ЦК України, керуючись ст.ст. 307; 309; 313, 314; 316, 317 ЦПК України, колегія судів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду від 25 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1664 грн. 36 коп..

В задоволенні вимог ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування коштами відмовити.

Рішення набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.Є. Меленко

Судді: Л.В. Василишин

ОСОБА_6