Номер провадження 2/754/2957/16
Справа №754/3911/16-ц
25 жовтня 2016 року м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Давиденко І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл суми, отриманої від реалізації за договором купівлі-продажу,
ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду міста Києва з позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з ОСОБА_2 суму отриману від реалізації за договором купівлі-продажу.
Ухвалою Краматорського міського суду від 23 лютого 2016 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл суми, отриманої від реалізації за договором купівлі-продажу, було передано до Апеляційного суду міста Києва для визначення підсудності.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 березня 2016 року підсудність цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл суми, отриманої від реалізації за договором купівлі-продажу, визначена Деснянському районному суду м. Києва.
У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились.
Представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується оголошенням через офіційний веб-портал "Судова влада України" від 14.09.2016 року, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло.
На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вивчивши пояснення, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 27 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09 грудня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя було задоволено частково: 1) Визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1: цілісний адміністративно-виробничий комплекс будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_4; квартиру за адресою: АДРЕСА_1; квартиру за адресою: АДРЕСА_2; торговельний павільйон з прибудовою навісу для очікування транспорту за адресою: АДРЕСА_5, земельну ділянку площею 0,0137 га за адресою: АДРЕСА_6; причеп SCHMITZ КО 18, державний номер НОМЕР_1, автомобіль МАН 8.153, державний номер НОМЕР_2; 2) Визнано за ОСОБА_2 право власності на: квартиру за адресою: АДРЕСА_2; торговельний павільйон з прибудовою навісу для очікування транспорту за адресою: АДРЕСА_5; земельну ділянку площею 0,0137 га за адресою: АДРЕСА_6; 3. Визнано за ОСОБА_1 право власності на: квартиру за адресою: АДРЕСА_1; цілісний адміністративно-виробничий комплекс будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_4; 4. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно в розмірі 400000,00 грн. (а.с.4-6, 8-11).
Рішення набрало законної сили 09.12.2014 року.

Додатковим рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 серпня 2014 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задоволено частково: 1. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1: цілісний адміністративно-виробничий комплекс будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_4; квартиру за адресою: АДРЕСА_1; квартиру за адресою: АДРЕСА_2; торговельний павільйон з прибудовою навісу для очікування транспорту за адресою: АДРЕСА_5; земельну ділянку площею 0,0137 га за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 7).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.05.2015 року ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09.12.2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 12-15).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23.09.2015 року апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Краматорського міського суду Донецької області від 27.02.2014 року частково скасовано; Додаткове рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08.08.2014 року скасовано; визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частини цілісного адміністративно-виробничого комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_4, 1/2 частини торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_5 задоволено частково; рішення Краматорського міського суду Донецької області від 27.02.2014 року частково скасовано; Додаткове рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08.08.2014 року скасовано; визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частини цілісного адміністративно-виробничого комплексу будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_4, 1/2 частини торгівельного павільйону за адресою: АДРЕСА_5; 1/2 частини земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_6 за кожним; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2 частину вартості автомобіля МАН 8.153, державний номер НОМЕР_2 з урахуванням різниці у вартості квартир в сумі 28414,50 грн. та судові витрати в сумі 4329,00 грн.; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення 1/2 частини вартості причепу, щодо збільшення частки в спільному майні відмовлено; рішення Краматорського міського суду Донецької області від 27.02.2014 року в частині визнання майна об'єктами спільної сумісної власності подружжя та розподілу в натурі квартир залишено без змін (а.с. 16-20).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини справи, суди прийшли до висновку, що торгівельний павільйон з прибудовою навісу для очікування транспорту за адресою: АДРЕСА_5 та земельна ділянка площею 0,0137 га за адресою: АДРЕСА_6, належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя у рівних частках та визнали за сторонами право власності у розмірі 1/2 частини цього майна за кожним.

15 жовтня 2015 року представник ОСОБА_1 звернувся до Державного реєстратора реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції Донецької області з заявою про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частин торгівельного павільйону з прибудовою навісу для очікування транспорту за адресою: АДРЕСА_5.

Рішенням про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень №25392694 від 20.10.2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права власності на торгівельний павільйон за адресою: АДРЕСА_5, у зв'язку з тим, що заявлене право вже зареєстровано (а.с. 22).

Як зазначає позивач в позовній заяві, 25 січня 2016 року йому стало відомо, що ОСОБА_2 24 березня 2015 року без його згоди продала торгівельний павільйон з прибудовою навісу для очікування транспорту за адресою: АДРЕСА_5 за 104700,00 грн. та земельну ділянку площею 0,0137 га за адресою: АДРЕСА_6 за 15000,00 грн. - ОСОБА_4.

Судом встановлено, що 24 березня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі-продажу торгівельного павільйону з прибудовою навісу для очікування транспорту за адресою: АДРЕСА_5, продаж вчинено за 104700,00 грн., посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області Радіоновим Юрієм Володимировичем за реєстровим №883 (а.с. 75-76).

24 березня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5, продаж вчинено за 15000 грн., посвідчений приватним нотаріусом Дружківського міського нотаріального округу Донецької області Радіоновим Юрієм Володимировичем за реєстровим №884 (а.с. 77).

В своєму позові ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію вартості за належну йому 1/2 частину вартості торгівельного павільйону з прибудовою навісу для очікування транспорту за адресою: АДРЕСА_5 та земельної ділянки площею 0,0137 га за адресою: АДРЕСА_6 в розмірі 59850,00 грн., посилаючись на те, що спільне з відповідачем володіння і користування зазначеними об'єктами неможливе, оскільки спірне майно вибуло із володіння ОСОБА_2 та перебуває у власності іншої особи.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Враховуючи той факт, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 23.09.2015 року по справі № 234/2582/13-ц визнано право власності на 1/2 частини торгівельного павільйону з прибудовою навісу для очікування транспорту за адресою: АДРЕСА_5 та на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0137 га за адресою: АДРЕСА_6 за ОСОБА_1, але оскільки на момент винесення рішення суду ОСОБА_1 не було відомо про відчуження вищевказаного майна ОСОБА_2, а відповідач ОСОБА_2 розпорядилася спірним майном без його згоди, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості відчуженого майна, що складає 59850,00 грн., виходячи із загальної вартості проданого майна, що підтверджується укладеними Договорами купівлі-продажу від 24 березня 2015 року.

Згідно статті 3 Цивільного Процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, з боку відповідача суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення проти позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Відповідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати свої процесуальні обов'язки.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 57-60, 88, 213, 214, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 61, 65, 70, 71 СК України, ст.ст. 3, 15, 16, 20, 22, 316, 317, 319, 358, 361, 364, 365, 1166, 1192 ЦК України,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 1/2 частку від суми продажу майна за Договором купівлі-продажу торгівельного павільйону з прибудовою навісу для очікування транспорту від 24 березня 2015 року та за Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24 березня 2015 року у розмірі 59850,00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 598,50 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Петріщева І.В.