Категорія 30 Головуючий у 1-й інстанції Копилова Л.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Лісового О.О., Супрун М.Ю.

секретаря Собецької О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 21 жовтня 2013 року на вул.Азовстальській в Орджонікідзевському районі м.Маріуполя сталася дорожньо-транспортна пригода за участі належного йому автомобіля Volkswagen-caddу, д/н АН 6695 1А, та належного відповідачу ОСОБА_3 автомобіля НОМЕР_1. Внаслідок ДТП автомобіль Volkswagen-caddу, д/н АН 6695 1А, отримав механічні пошкодження. Цивільна відповідальність ОСОБА_3 на час ДТП була застрахована ВАТ "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" з лімітом відповідальності в розмірі 100 000 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоровю, і 50 000 грн. за матеріальну шкоду. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen-caddу, д/н АН 6695 1А, проведеного у квітні 2015 року автосервісом "Євразія", склала 172 917 грн. У звязку з пошкодженням автомобіля ним також були понесені витрати на транспортування та стоянку в загальній сумі 1960 грн.

Крім того, діями відповідача ОСОБА_3 йому була заподіяна і моральна шкода яка виразилася у фізичному болю та стражданнях від перелому гомілки, які він відчував після ДТП, під час лікування та продовжує терпіти донині. Також тривалий час він відчував сильні душевні хвилювання з приводу того, що його автомобіль був повністю розбитий, він позбувся засобу пересування, що змінило звичайний уклад його життя. Моральну шкоду оцінює в 15 000 грн.

З урахуванням уточнень позивач ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача ВАТ «НАСК «Оранта» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 50 000 грн. і моральну шкоду в сумі 5000 грн., з відповідача ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 124 877 грн., моральну шкоду в сумі 10 000 грн., вартість проведеної в рамках кримінальної справи судової авто-товарознавчої експертизи в сумі 1000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Стягнуто з ВАТ «НАСК «Оранта», на користь ОСОБА_2, матеріальну шкоду в сумі 50 000 грн. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог, відмовлено.

Додатковим рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2015 року доповнено вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яким стягнуто з ВАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 2000 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог і стягнути з відповідача ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 124 877 грн..

В обґрунтування вказує, що суд відмовив в задоволенні вимог до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди на підставі помилкового висновку про неможливість встановити розмір цієї шкоди. Також позивач незгодний з висновками суду про те, що продавши транспортний засіб за 240 000 грн., він тим самим відшкодував витрати понесені на ремонт, порівняння вартості автомобіля у 2013 році та вартістю відновлювального ремонту проведеного у 2015 році. Поза увагою суду залишилися вимоги про відшкодування витрат по евакуації, перевезенню та стоянці автомобіля.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ВАТ «НАСК «Оранта» в судове засідання не з'явився, його представник ОСОБА_4, діюча за довіреністю, надала заяву про розгляд справи без їх участі.

В письмових поясненнях представник відповідача, посилаючись на положення ч.3 ст. 303 ЦПК України, звертає увагу на те, що додаткове рішення суду першої інстанції від 18 листопада 2015 року дублює основне рішення суду від 11 листопада 2015 року в частині стягнення з ВАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 2000 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_5, які підтримали доводи скарги, заперечення представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволеню частково.

За змістом ч.1 ст.303 ЦПК України під час рогляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з розьясненнями, які містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляціцйна скарга подана на рішення щодо частини вирішенних вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду (основне і додаткове) в частині задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмови відшкодування витрат на проведення експертизи ніким із сторін не оскаржується. Позивач ОСОБА_2 оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволені позову про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 124 877 грн. Тому апеляційний суд переглядає справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в межах апеляційного оскарження.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення су вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими огрутовувалися вимги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що вартість відновлювального ремонту перевищила ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження на 68 326 грн. 80 коп., а продаж цього автомобіля у травні 2015 року за 240 000 грн. повністю відшкодувало позивачу витрати на його ремонт. Оскільки автомобіль проданий неможливо з'ясувати розмір невідшкодованої матеріальної шкоди.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, крім того, єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоди, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний звязок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Положеннями ч.2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода,завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2013 року близько 08-00 год. ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул..Азовстальській в м.Маріуполі в напрямку вулиці Володимирської, в районі будинку №51, порушив п.п.10.1; 10.4; 11.8 ПДР України, внаслідок чого ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, а належний йому автомобіль Volkswagen-caddу, д/н АН 6695 1А, механічні пошкодження.

Вина ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, встановлена вироком Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 06 лютого 2015 року. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 квітня 2015 року вирок змінено, ОСОБА_3 звільнено від покарання на підставі Закону України «Про застосування амністії».

Як вбачається з Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АС/ 1100479 від 23 березня 2013 року, строком дії з 24 березня 2013 року по 23 березня 2014 року, цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 на момент вчинення ДТП була застрахована ВАТ «НАСК «Оранта», забезпечений транспортний засіб КІА-СЕRATО, д/н НОМЕР_2. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю і здоровю становить 100 000 грн., майну - 50 000 грн., франшиза 0,00 грн.

Відповідно до висновку судової авто-товарознавчої експертизи №491 від 06 грудня 2013 року, проведеної в ході досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст. 286 КК України, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Volkswagen-caddу, д/н АН 6695 1А, внаслідок пошкодження його при ДТП складає 61 005 грн. 05 коп., вартість відновлювального ремонту складає: 98 467 грн. 47 коп.

Цим же висновком судової авто-товарознавчої експертизи встановлено, що ринкова вартість автомобіля Volkswagen-caddу, д/н АН 6695 1А, на момент ДТП складала 104 590 грн. 20 коп.

Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Крім того, ч.4 ст.60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, позивач посилався на те, що автомобіль був ним відремонтований у квітні 2015 року за власний кошт, вартість відновлювальних робіт у зв'язку з девальвацією гривні склала 172 917 грн.

Отже, відповідно до положень ст.60 ЦПК України, позивач ОСОБА_2 повинен був надати суду докази фактично понесених ним витрат по відновлюванню автомобіля.

01 вересня 2013 року набрала чинності постанова Правління Національного Банку України від 06 червня 2013 року №210 "Про встановлення граничної суми розрахунків готівкою", яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 липня 2013 року за №1109/23641.

Згідно з вимогами цієї постанови з 01 вересня 2013 року готівкові розрахунки між фізичною особою та підприємством (підприємцем) за товари (роботи, послуги) не мають перевищувати 150 000 грн. Крім того, фізичні особи між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, можуть розраховуватися готівкою в розмірі не більше 150 000 грн.

Розрахунки фізичних осіб з юридичними особами, фізичними особами-підприємцями за товари (роботи, послуги), вартість яких перевищує 150 000 грн., мають здійснюватися в безготівковому порядку, зокрема, шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок. При цьому переказ може бути ініційований за допомогою, наприклад, платіжної картки.

Тому, наданий позивачем товарний чек ФОП ОСОБА_7 від 15 квітня 2015 року про оплату на підставі акту прийому-передачі виконаних робіт №727 від 15 квітня 2015 року автосервісу "Євразія" за ремонт автомобіля Volkswagen-caddу, д/н АН 6695 1А, 172 917 грн. не є належним доказом здійснення розрахунку, оскільки не було представлено банківського документа про переказ зазначеної суми. Про що неодноразово заявлялось представником відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6

Будь-яких інших доказів на підтвердження понесених витрат на ремонт автомобіля позивачем ОСОБА_2 суду першої інстанції надано не було.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2, якому були роз'ясненні положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України та наслідки не вчинення окремих процесуальних дій, від проведення судової авто-товарознавчої експертизи відмовився, про що надав письмову заяву.

За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Натомість, враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрачання ним зазначеної у позовній заяві суми на ремонт пошкодженого автомобіля, але разом з тим, судовою авто-товарознавчою експертизою №491 від 06 грудня 2013 року, проведеною в рамках кримінального провадження в установленому законом порядку, був встановлений розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля, у зв'язку з пошкодженням внаслідок ДТП, висновки якої сторонами не оспорюються, колегія суддів при визначені матеріального відшкодування виходить із висновку експертизи.

Згідно положень ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню матеріальна шкода в сумі 61 005 грн. 05 коп. за відрахуванням стягнутого зі страхової компанії страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на продаж позивачем автомобіля за 240 000 грн. правового значення для вирішення даної справи не має, оскільки автомобіль не визнаний фізично знищеним.

Крім того, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати понесені останнім за оплату стоянки автомобіля в сумі 360 грн., за завантаження та вивантаження автомобіля в сумі 300 грн. та 100 грн. відповідно, а також за вантажоперевезення пошкодженого автомобіля в сумі 600 грн., що підтверджується оригіналами відповідних квитанцій.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні матеріальної шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 частково, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд майнового спору в розмірі 1% від ціни позову, але не менше 243 грн. 60 коп., та апеляційної скарги в розмірі 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 листопада 2015 року щодо відмови в задоволені позову про відшкодування матеріальної шкоди скасувати, позовні вимоги ОСОБА_2 в цій частині задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 62 965 (шістдесят дві тисячі девятсот шістдесят пять) грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 1322 грн. 27 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючого І.П. Мироненко

Судді: О.О. Лісовий

ОСОБА_8