Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 335/3500/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Апаллонова Ю.В.
Провадження № 22-ц/778/4288/16 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2016 року по справі за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_5, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про залучення правонаступника, видачу виконавчого документу, зміну способу виконання рішення,

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаною заявою, в обґрунтування якої зазначала, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2015 року позов ОСОБА_5 до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості було задоволено частково, з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_5 була стягнута сума вкладу за договором банківського вкладу у розмірі 150 000 грн. 01.08.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладений договір відступлення права вимоги, на підставі якого ОСОБА_5 передала на користь ОСОБА_3 право вимоги за договором від 20.12.2014р., який був укладений ПАТ «Дельта Банк» з ОСОБА_5

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просила суд залучити її до участі у справі як правонаступника, що діє на підставі договору про відступлення права вимоги від 01.08.2015р. зі змінами та доповненнями, видати правонаступнику виконавчий лист, змінити спосіб виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2015 року, а саме, припинити зобов'язальні правовідношення між правонаступником у справі ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» на суму 150 000 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2016 року заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою направити питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Так, відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема, договору цесії, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України ).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 грудня 2014 року між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір банківського вкладу № 100-04009-612579 у гривні (надалі - договір банківського вкладу), сума вкладу - 150 000 грн., на строк по 20.03.2015 року.

20.12.2014 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая оn-line» у гривнях № 2579, на строк до 20 березня 2015 року включно. Сума вкладу складає 150 000 грн. Процентна ставка по вкладу становить 13% річних.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2015 року позов ОСОБА_5 до ПАТ „Дельта Банк" про стягнення заборгованості задоволено частково, з ПАТ „Дельта Банк" на користь ОСОБА_5 стягнута сума вкладу за договором банківського вкладу у розмірі 150 000 грн.

01.08.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ОСОБА_5 передає на користь заявника, а останній на відплатній основі приймає на себе - право вимоги, яке випливає із вичерпних правовідносин за договором № 2579 банківського вкладу (депозиту) „Найкращий від Миколая оn-line" у гривнях від 20.12.2014 року, укладеного між ОСОБА_5 та АТ «Дельта Банк».

Відповідно до п. 1.2. договору відступлення права вимоги, сума грошового зобов'язання ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_5, за яким останнім здійснюється відступлення права вимоги за цим договором на користь ОСОБА_3, складає 150 000 грн. Крім того, згідно п. 1.3. договору відступлення права вимоги, сторони погодили, що до ОСОБА_3 переходять усі права щодо вільного володіння, користування, розпорядження банківським вкладом з моменту підписання цього договору.

30.09.2015 року ухвалою апеляційного суду Запорізької області рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2015 року залишено без змін.

Листом від 09.10.2015 року ОСОБА_5 повідомила ПАТ «Дельта Банк» про те, що передала на користь ОСОБА_3 право вимоги за договором банківського вкладу на підставі договору відступлення права вимоги від 01.08.2015 року.

У відповідь на зазначену заяву АТ «Дельта Банк» листом від 19.11.2015 року повідомив ОСОБА_5, що не визнає відступлення прав вимоги, про яке йдеться у зверненні, з огляду на те, що не надавав письмової згоди на відступлення прав вимоги за договором банківського вкладу (депозиту) з посиланням на п. 2.12.19 та п. 5.27. Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Дельта Банк».

Крім того, 30.10.2015 року ОСОБА_3 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» із заявою, в якій з посиланням на договір відступлення права вимоги від 01.08.2015 року, просила акцептувати у відповідному реєстрі вимог кредиторів, вимогу нового кредитора у зобов'язанні - ОСОБА_3 на підставі договору банківського вкладу у розмірі 150 000 грн.

У відповідь за зазначене звернення листом від 20.11.2015 року заявника було повідомлено, що ПАТ «Дельта Банк» не надавав письмової згоди на відступлення прав вимоги за договором банківського вкладу (депозиту), з огляду на що договір відступлення права вимоги від 01.08.2015 року не створює будь-яких юридичних наслідків.

03.11.2015р. ОСОБА_3 надала заяву уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про уступку прав вимоги за договором банківського вкладу від 20.12.2014р.

20.11.2015р. ПАТ „Дельта Банк" повідомив ОСОБА_3 про неможливість передання прав вимоги за договором банківського вкладу від 20.12.2014р. з причин невідповідності договору відступлення права вимоги чинному законодавству України, так як цей договір не створює юридичних наслідків, оскільки ПАТ «Дельта Банк» не надавав письмової згоди на відступлення прав вимоги з договором банківського вкладу.

02.10.2015 року Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочала процедуру ліквідації ПАТ „Дельта Банк" з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно.

При укладенні договору про відступлення права вимоги від 01.08.2015 року сторони керувалися положеннями статей 512-519 ЦК України. При цьому, за змістом договору від 01.08.2015 року укладеного між сторонами, зокрема розділів 5, 6 встановлено, що кредитор-2 за цим договором зобов'язаний виплатити на користь кредитора-1 у спосіб, строки та у розмірі визначеному п. 6 цього договору грошову винагороду за відступлення права вимоги (п. 5.1.1., т. 1, а.с. 72), а згідно до п. 6.1. в якості грошової винагороди за відступлення права вимоги за банківським вкладом кредитор-2 виплачує на користь кредитора-1 грошову суму у розмірі 51 000 грн., що у відсотковому співвідношенні складає 34% від абсолютної величини Банківського вкладу зазначеної у п. 1.2. цього договору. Порядок отримання даної суми встановлюється п. 8.1. договору, який регулює порядок сплати винагороди за відступлення права вимоги за Договором (т. 1, а.с. 73).

Нормами Цивільного кодексу України не встановлено заборони щодо відплатності договору цесії, сторони в силу принципу свободи договору і презумпції відплатності договору, передбачених ч. 5 ст. 625 та ч. 1 ст. 626 ЦК України, самі визначають відплатний чи безоплатний характер договору, при цьому, якщо договір цесії є оплатним, то до нього застосовуються положення договору купівлі-продажу, а якщо безоплатний - дарування.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з урахуванням характеру правовідносин між сторонами договір від 01.08.2015 року є договором відступлення права вимоги.

Далі, за загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові у випадках, встановлених законом.

Частиною 1 статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або зміна його умов чинним цивільним законодавством не передбачена.

За нормою ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК України).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами іщ їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За вимогами ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець - взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

АТ «Дельта Банк» листом від 19.11.2015 року повідомив ОСОБА_5 що не визнає відступлення прав вимоги, з огляду на те, що не надавав письмової згоди на відступлення прав вимоги за договором банківського вкладу на підставі п. 2.12.19 та 5.27 Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Дельта Банк».

На момент укладення між ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк» договору банківського вкладу від 20.12.2014 року діяли Правила банківського обслуговування фізичних осіб в АТ "Дельта Банк", затверджені Рішенням Ради директорів АТ "Дельта Банк", згідно Протоколу № 14 від 20.03.2013 року, в редакції із змінами та доповненнями, затвердженими Рішеннями Ради Директорів АТ "Дельта Банк", згідно Протоколу № 55 від 06.08.2014 року.

Відповідно до п. 2.1 Правил від 06.08.2014 року, останні є системою затверджених і оприлюднених норм, які встановлюють порядок та умови надання АТ "Дельта Банк" банківських послуг фізичним особам, пов'язаних, зокрема, із відкриттям та обслуговуванням поточних рахунків, відкриттям та обслуговуванням вкладних (депозитних) рахунків та прийняттям від фізичних осіб грошових коштів, що становлять суми вкладів (депозитів).

Пунктом 2.3 Правил від 06.08.2014 року визначено, що, здійснюючи укладання Договору з банком, клієнт такими своїми діями здійснює повне та беззаперечне приєднання до цих Правил, тобто повністю приймає положення цих Правил для застосування у своїх взаємовідносинах з Банком.

Відповідно до п. 18.8 Правил від 06.08.2014 року укладанням Договору з Банком Клієнт підтверджує отримання примірника такого Договору та цих Правил.

Згідно п.п. 2.6, 2.7 Правил від 06.08.2014 року Клієнт, уклавши з Банком відповідний Договір, підтверджує своє ознайомлення та повну, безумовну, остаточну згоду з цими Правилами.

У разі виникнення розбіжностей між положеннями цих Правил та умовами Договору положення цих Правил мають пріоритетну силу і застосовуються Сторонами до взаємовідносин, що виникають/діють відповідно до Договору, якщо в конкретному Договорі сторони не прямо передбачили протилежне.

Крім того, відповідно до п. 14.1, 14.1.1, 14.1.9 Правил від 06.08.2014 року Клієнт заявляє та підтверджує, що володіє всіма необхідними документами, що необхідні для укладання відповідного Договору, та має здатність виконувати його умови; він повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе всі умови цих Правил та будь-якого Договору за продуктом Банку, свої права та обов'язки за Договором та цими Правилами і погоджується з ними.

Пунктом 18.7 Правил від 06.08.2014 року визначено, що Клієнт підтверджує своє розуміння і погодження з тим, що положення цих Правил поширюється на його взаємовідносини з Банком, що виникають на підставі будь-якого Договору за продуктом банку, умови надання якого Банком наведені в цих правилах, та є обов'язковими для виконання Клієнтом.

Відповідно до п. 2.8 Правил від 06.08.2014 року оприлюднення Правил з метою ознайомлення фізичних осіб з їх змістом здійснюється шляхом розміщення тексту Правил на Офіційному сайті Банку, а також у приміщеннях відділень банку у доступному для відвідування місці.

За п. 2.9 Правил від 06.08.2014 року, укладаючи відповідний Договір за продуктом Банку, Клієнт приймає на себе всі обов'язки та набуває всіх прав, передбачених цими Правилами, так само як і Банк бере на себе всі обов'язки та набуває всіх прав, передбачених цими Правилами для відповідного кола банківських послуг, що будуть надаватися Банком за укладеним з Клієнтом Договором за Продуктом Банку.

Відповідно до п. 2.11.14 Правил від 06.08.2014 року Клієнт має право розмістити вклад у Банку, а також отримувати вклад та проценти у порядку та на умовах, що передбачені відповідним Договором банківського вкладу (депозиту), з урахуванням умов відповідного продукту Банку та положень цих правил.

Пунктом 2.12.19 Правил від 06.08.2014 року встановлено, що Клієнт (вкладник) не може здійснювати відступлення третім особам прав за Договором банківського вкладу (депозиту) без отримання попередньої письмової згоди Банку.

Відступлення вкладником прав вимоги за Договором банківського вкладу (депозиту) третім особам можливе лише за умови отримання письмової згоди Банку (п. 5.27 Правил від 06.08.2014 року).

Відповідно до п. 2.13.29, 2.13.35 Правил від 06.08.2014 року Банк має право вимагати належного виконання Клієнтом своїх зобов'язань, що передбачені цими Правилами, Договорами та чинним законодавством.

За п.п. 18.9, 18.10, 18.10.1 Правил від 06.08.2014 року, ці Правила та/або зміни до них розроблені на невизначений строк (діють протягом невизначеного строку) і набирають чинність з моменту їх затвердження Радою Директорів Банку. Ці Правила та/або зміни до них підлягають опублікуванню на Офіційному сайті Банку, на інформаційних дошках у відділеннях Банку або в інших доступних для ознайомлення місцях.

До цих правил можуть бути внесені зміни, про що Банк повідомляє шляхом розміщення на Офіційному сайті Банку та/або інформаційних дошках у відділеннях Банку або інших доступних для ознайомлення місцях.

Клієнт приймає на себе обов'язок самостійно відстежувати наявність/відсутність повідомлення Банку про зміну мов цих правил на інформаційних стендах у приміщенні банку та на Офіційному сайті Банку.

Згідно п. 1.1, 2.2 Договору банківського вкладу всі визначення в ньому вживаються у значенні, встановленому Правилами банківського обслуговування, із підписанням цього Договору вкладник засвідчує, що він ознайомлений з Правилами та погоджується вважати їх обов'язковими для застосування до взаємовідносин, які виникли на підставі цього договору.

З огляду на викладене, суд дійшов підставного висновку, що в порушення вимог ч. 3 ст. 512, ч. 1 ст. 516, ст.ст. 629, 633, 1058 ЦК України, п. 2.12.19, 5.27 Правил від 06.08.2014 року заявник та ОСОБА_5 уклали Договір відступлення прав вимоги від 01.08.2015 року без отримання письмової згоди Банку на відступлення права вимоги за договором банківського вкладу.

Крім того, відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифікату.

Отже, при відсутності укладеного договору між Банком та фізичною особою, остання не підпадає під визначене поняття вкладника, та на таку особу не поширюється відшкодування суми, гарантованої ФГФО.

Згідно п. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Судом правильно встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» ОСОБА_5 було включено до списку вкладників, які отримують кошти в межах гарантованої суми за рахунок цільової позики ФГВФО, та відшкодовано 200000 грн.

Далі, відповідно до статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження, зокрема, складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до частини 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та п. 4.23 розділу V Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

За змістом ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у такій черговості: 4- вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 8 - інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом.

З метою реалізації приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», 21.10.2015 року ОСОБА_5 звернулась до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» із кредиторською вимогою та вимоги ОСОБА_5 на загальну суму 157713,59 грн. включено до Реєстру акцептованих вимог кредиторів АТ «Дельта Банк» (у т.ч. вимоги на суму 150 000 грн., заявлені ОСОБА_3 у заяві про застосування правонаступництва у справі, видачу виконавчого документу (листа), зміну способу виконання рішення суду).

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з урахуванням приписів Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», задоволення майнових вимог щодо повернення грошових коштів з банківського рахунку унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб та здійснюється виключно в порядку, передбаченому цим законом. При цьому, судом врахована правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15.

Крім іншого, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 13 червня 2016 року у справі за № 6-1123цс16, згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім іншого, заміна кредитора в зобов'язанні у період тимчасової адміністрації банківської установи (тимчасова адміністрація у ПАТ «Дельта Банк» була запроваджена з 03.03.2015 року) може в подальшому призвести до порушення черговості та порядку задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, передбаченої ч. 4 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідний перелік вкладників формується уповноваженою особою ФГВФО лише один раз та виключно з метою визначення ресурсів Фонду, які будуть спрямовані на відшкодування коштів за вкладами. Відшкодування коштів за вкладами здійснюється на підставі затвердженого виконавчою дирекцією ФГВФО реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами.

По відношенню до ОСОБА_5 було реалізовано приписи Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо включення до реєстру кредиторів, зобов'язальні правовідносини між Банком та ОСОБА_5 не припинились.

ОСОБА_3 просила залучити її в порядку ст. 37 ЦПК України до участі у цивільній справі як правонаступника ОСОБА_7

Суд дійшов правильного висновку, що з урахуванням тих обставин, що договір про відступлення права вимоги був укладений без попередньої письмової згоди банку, що була на той час передбачена Правилами банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», та з огляду на те, що ОСОБА_3 не є вкладником у розумінні ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому на неї не поширюються гарантії, передбачені ст. 52 вказаного Закону, отже, відсутні правові підстави для залучення ОСОБА_3 в якості правонаступника ОСОБА_5

Вимоги про видачу виконавчого листа ОСОБА_3 та зміну способу виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.05.2015 року, а саме, припинити зобов'язальні правовідношення між правонаступником у справі ОСОБА_3 та ПАТ „Дельта Банк" на суму 150 000 грн., є похідними від вимоги про залучення правонаступника, отже, також не підлягають задоволенню.

Крім того, суд правильно зазначив в оскаржуваній ухвалі, що розгляд вимоги про видачу виконавчого листа не передбачений нормами процесуального законодавства, т.я. за положеннями ч. 2 ст. 368 ЦПК України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається виконавчий лист.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України).

Щодо зміни способу виконання, то згідно вимог ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

При цьому, суд, здійснюючи заміну порядку чи способу виконання рішення, не може змінити зміст рішення або його суть, не змінює спосіб захисту порушеного права, обраний судом при вирішенні справи.

Предметом розгляду справи за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Дельта Банк» було стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали правильно зазначив, що у заяві ОСОБА_3 про зміну способу виконання рішення не наведено виняткових обставин, які в розумінні ст. 373 ЦПК України, ускладнюють виконання судового рішення, вимога щодо зміни способу виконання рішення суду від 20.05.2015 року шляхом припинення зобов'язання між ОСОБА_3 та ПАТ „Дельта Банк" не підлягає задоволенню, оскільки в разі задоволення її вимог фактично буде змінено по суті зміст резолютивної частини рішення суду, що в свою чергу є порушенням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи та є повторенням обставин, якими ОСОБА_3 обґрунтовувала свою заяву, оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Сукупність вищезазначених обставин справи, наявність в справі процесуальних документів, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що ці доводи не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, оскаржувана ухвала відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підстав для її зміни або скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: