Справа № 367/2959/14-ц Головуючий у І інстанції Кухленко Д. С.
Провадження № 22-ц/780/694/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 52 27.01.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

27 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Антоненко В.І., Ігнатченко Н .В.

при секретарі: Вербовій І.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ПівденноЗахідна залізниця» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2014 року у справі за позовом Державного територіально-галузевого обєднання «ПівденноЗахідна залізниця», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ПівденноЗахідна залізниця» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2014 року Державне територіально-галузеве обєднання «ПівденноЗахідна залізниця» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_2 суму завданої підприємству матеріальної шкоди у розмірі 8 211,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.02.2013 року при перевірці поїзда №41 сполученням Київ-Москва ревізорами ВАТ «Российские железные дороги» на дільниці Калуга-Брянськ у вагоні №5/11628, який обслуговував провідник пасажирських вагонів відокремленого підрозділу Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-західна залізниця» ОСОБА_2, виявлено перевезення пасажирами 270 кг неоплачуваного надлишкового багажу, що є порушенням вимог посадової Інструкції провідника.

За допущений провідником ОСОБА_2 факт перевезення пасажирами 270 кг. неоплачуваного надлишкового багажу по території ВАТ «РЖД», останньою виставлено перед Південно-Західною залізницею рахунок від 14.03.2013 року №54 на суму 1 200,00 швейцарських франків.

На виконання угоди 12.06.2013 року ДТГО «Південно-західна залізниця» сплачено рахунок ВАТ «РЖД» від 14.03.2013 року №54 на суму 1 200,00 швейцарських франків, що станом на 12.06.2013 року становило 9 942,63 грн.

Крім цього, у позовній заяві вказано, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Відповідно до поданої ОСОБА_2 заяви, на відшкодування завданої ним при виконанні трудових обов»язків підприємству шкоди, позивачем утримано з його заробітної плати кошти в розмірі 1731,07 грн., а тому стягненню з відповідача підлягає залишок шкоди у розмірі 8 211,56 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Державне територіально-галузеве обєднання «ПівденноЗахідна залізниця» подало на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповноту з'ясування обставин справи, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Київської області від 7 травня 2015 року апеляційну скаргу задоволено частково, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року рішення апеляційного суду Київської області від 7 травня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою судді апеляційного суду Київськорї області від 20 січня 2016 року здійснено заміну позивача із Державне територіально-галузеве обєднання «ПівденноЗахідна залізниця» на публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ПівденноЗахідна залізниця».

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Київської області, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорюються.

Державне територіально-галузеве обєднання «ПівденноЗахідна залізниця», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ПівденноЗахідна залізниця» і ОСОБА_2 перебували в трудових правовідносинах - згідно контракту від 14 липня 2008 року відповідач працював на посаді провідника пасажирських вагонів до 13 березня 2013 року, коли його звільнено з роботи за п.1 ст.36 КЗПП України. (а.с.17-20, 6).

Між ОСОБА_2 і адміністрацією позивача було укладено типовий договір про повну матеріальну відповідальність. (а.с.15-16).

27 лютого 2013 року при перевірці поїзда №41 сполученням Київ-Москва ревізорами ВАТ «Российские железные дороги» на дільниці Калуга-Брянськ у вагоні №5/11628, який обслуговував провідник пасажирських вагонів відокремленого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський ДТГО «Південно-західної залізниці» ОСОБА_2, виявлено перевезення пасажирами 270 кг неоплачуваного надлишкового багажу (а.с.12-13).

За допущений провідником ОСОБА_2 факт перевезення пасажирами 270 кг. неоплачуваного надлишкового багажу по території ВАТ «РЖД», останньою виставлено перед Південно-Західною залізницею рахунок на суму 1 200,00 швейцарських франків (а.с.22).

Встановивши ці обставини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Так, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що контрактом або типовим договором про індивідуальну матеріальну відповідальність не передбачено зобов»язання працівника ОСОБА_2 відшкодувати збитки за перевезення неоплачуваного надлишкового багажу.

Крім цього суд вказав, що позивачем відповідно до ст..233 КЗПП України пропущено строк звернення до суду за вирішенням вказаного трудового спору про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству.

Проте з цими висновками погодитись не можна, так як вони не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 233 КЗПП України визначено, що для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Відповідно до роз»яснень, наданих в п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року № 14 право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову.

При апеляційному розгляді встановлено, що 12 червня 2013 року на виконання угоди ДТГО «Південно-західна залізниця» сплатила рахунок ВАТ «РЖД» від 14.03.2013 року №54 на загальну суму 2010 швейцарських франків, в яку входить 1 200,00 швейцарських франків, нарахованих за перевезення ОСОБА_2 надлишкового багажу, що станом на 12.06.2013 року становило 9 942,63 грн. (а.с.21).

Як вбачається із справи позовна заява в суд здана на пошту 20 травня 2014 року (а.с.24), тобто в межах встановленого ст..233 КЗПП України строку в один рік.

Таким чином висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення із позовом в суд не відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

Не відповідають вимогам закону і висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову з тих підстав, що це не передбачено контрактом і типовим договором про повну матеріальну відповідальність.

Згідно ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди за винятком випадків, передбачених законодавством.

Статтею 132 КЗПП України визначено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Випадки повної матеріальної відповідальності працівника за шкоду, заподіяну з їх вини підприємству, передбачені ст..134 КЗПП України.

Відповідно до роз»яснень, наданих в п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року № 14, за правилами ст.132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі.

Відповідно до п.8.2.1 Інструкції провідника пасажирських вагонів №ЦЛ-0038, затвердженої Наказом Укрзалізниці №234-ц від 1.09.2003року 8.2. Провідник несе дисциплінарну відповідальність згідно з законодавством про працю та Положенням, про дисципліну працівників залізничного транспорту за порушення трудової дисципліни та посадових обов'язків, зокрема:

8.2.1. Перевезення безквиткових пасажирів та надлишкової ручної поклажі.

Судом першої інстанції встановлено і визнано ОСОБА_2 у заяві від 28.02.2013 року, що ним при виконанні трудових обов»язків провідника вагону сполученням Київ - Москва 27 лютого 2013 року допущено порушення трудової дисципліни, а саме: перевезення пасажирами 270кг неоплачуваного надлишкового багажу.

Оскільки державним територіально-галузевим обєднанням «ПівденноЗахідна залізниця» за перевезення 270 кг неоплачуваного надлишкового багажу 12 червня 2013 року сплачено рахунок ВАТ «РЖД» на суму 1200 швейцарських франків, еквівалентно 9942грн.63коп., що підтверджується письмовими доказами (а.с.21-23), то з врахуванням розміру середньомісячної заробітної плати відповідача 3521,79грн. (а.с.109), грошової суми 1731,07грн., утриманої із заробітної плати ОСОБА_2, відповідно до ст..ст.130, 132 КЗПП України із ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ПівденноЗахідна залізниця» підлягає стягненню шкода у розмірі середньо місячного заробітку у розмірі 1 790гривень 72 коп.

Посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, на те, що із ОСОБА_2 підлягає стягненню шкода у повному розмірі колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки положення ст..134 КЗПП України на спірні правовідносини не поширюються.

Так, відповідно до Типового договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного між державним територіально-галузевим обєднанням «ПівденноЗахідна залізниця» і ОСОБА_2 (а.с.15-16), передбачена повна матеріальна відповідальність у випадку незабезпечення з вини робітника збереження довірених йому матеріальних цінностей.

Надлишковий багаж в кількості 270кг, виявлений у ОСОБА_2 як провідника вагону, у його віданні не перебував.

Контракт із ОСОБА_2 від 14.07.2008 року також не містять положень про про повну матеріальну матеріальну відповідальність працівника, крім випадків передбачених договором про повну матеріальну відповідальність.

Інші випадки матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди, визначені ст..134 КЗПП України, у правовідносинах із ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно до ст..309 ЦПК України, так як суд неповно з»ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ПівденноЗахідна залізниця» шкоду у розмірі 1 790гривень 72 коп.

Відповідно до ст..88 ЦПК України з врахуванням часткового задоволення позову стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ПівденноЗахідна залізниця» судові витрати у розмірі 79грн.43коп.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ПівденноЗахідна залізниця» задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 24 грудня 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення:

Позов Державного територіально-галузевого обєднання «ПівденноЗахідна залізниця», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ПівденноЗахідна залізниця» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «ПівденноЗахідна залізниця» шкоду у розмірі 1 790гривень 72 коп.(одна тисяча сімсот дев»яносто гривень сімдесят дві копійки) та судові витрати у розмірі 79грн.43коп. (сімдесят дев»ять гривень сорок три копійки).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: