Справа № 128/3534/15-ц Провадження № 22-ц/772/180/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 2Доповідач Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Чорного В.І.,

суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

при секретарі: Маркевич Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Вінницьького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування будинком, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_4, мотивуючи його тим, що відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 червня 2015 року за нею визнано право власності в порядку спадкування за законом на ? частку будинку зі спорудами та будівлями за адресою: вул. Вишнева, 18 в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької області після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Іншою співвласницею вказаного нерухомого майна на підставі того ж рішення є ОСОБА_4, якій належить ? частки зазначеного домоволодіння, яка є спадкоємицею ОСОБА_6, який помер 01.05.2014 року. Домоволодіння складається з житлового будинку «А», сараю «Б», сараю «а», вбиральні «У», огорожі № 1. Будинок «А» складається із сіней 1-1, площею 4,1 кв.м., 1-2 житлова кімната, площею 7,9 кв.м., 1-3 кухня, площею 8,4 кв.м., 1-4 житлова кімната, площею 14,3 кв.м. Загальна площа будинку складає 34,7 кв. м., житлова 22,2 кв.м. За вказаною адресою позивач не проживає. Посилається на те, що зверталася з пропозицією до відповідача про встановлення порядку користування будинковолодінням, однак вона жодного із запропонованих варіантів не приймає. Натомість, позивач в серпні 2015 року отримала від відповідача лист, в якому остання пропонує грошову компенсацію за частку власності у будинковолодінні. Вказуючи, що згоди щодо порядку користування власністю між ними не досягнуто, ОСОБА_2 просила суд встановити такий порядок користування будинком, виділивши їй житлову кімнату 1-2, площею 7,9 кв.м. у житловому будинку «А»; ОСОБА_4 виділити житлову кімнату 1-3, площею 8,4 кв.м. та житлову кімнату 1-4, площею 14,3 кв.м. у житловому будинку «А», залишити у спільному користуванні сіни 1-1, площею 4,1 кв.м. у житловому будинку «А», сарай «Б», сарай «а», вбиральну «У», огорожу № 1.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати на послуги адвоката в сумі 2000 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 308 ЩІК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, районний суд виходив з того, що позивач просила виділити їй більшу частку ніж та, що належить їй у праві спільної часткової власності, а приміщення не відповідають правовстанолюючим документам.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Вишнева, 18 в смт. Вороновиця Вінницького району Вінницької обласіі належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 ? частка та ОСОБА_4 ? частки, відповідно до рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 17 червня 2015 року.

Відповідно до технічного паспорту, виготовлего в КП «Вінницьке ООБТІ» житловий будинок складається з сіней 1-1 площею 4,1 кв.м., житлової кімнати 1-2 площею 7,9 кв.м., кухня 1-3 площею 8,4 кв.м., житлової кімнати 1-4 площею 14,3 кв.м. Будинковолодіння складається з житлового будинку «А», сараю «Б», сараю «а», убиральні «У», огорожі № 1.

Як вбачається з матеріалів справи, житлова кімната 1-2, яку просить виділити позивач, площею 7,9 кв.м. у житловому будинку «А» є прохідною, сарай «Б», вказаний позивачем як кухня, не відповідає технічному паспорту та даним свідоцтва про право власності, приміщення кухні площею 8,4 кв.м. вказано позивачем як житлова кімната.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.ч.1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Отже, особа вправі вимагати надання їй у володіння та користування майна в натурі відповідно до пропорційного розміру належної їй частки.

Надання в користування позивачу (власнику 1/4 частки будинку) житлової кімнати площею 7,9 кв.м., за умови, що загалом житлова площа будинку становить 22,2 кв.м., не відповідатиме вказаним вимогам пропорційності при здійсненні права спільної часткової власності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову в задоволені позову, оскільки виділ ? частини технічно не обгрунтований, за відсутності висновків судово-технічної експертизи.

Твердження позивача в апеляційній скарзі про виникнення у ОСОБА_4 можливості вимагати від позивача в разі виділення останній кімнати, площею 7,9 кв.м відповідної матеріальної компенсації не є підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки відповідач згоди на отримання грошей за її частку у житловому будинку не дає.

Разом з тим, не приймається до уваги і твердження апелянта про намір відповідача продати свою частку у будинковолодінні, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки згідно ст.ст. 321, 319 ЦК України право власності є непорушним і власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_7

Судді: (підпис) ОСОБА_8

(підпис) ОСОБА_9

З оригіналом вірно: