Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 325/1092/15ц Головуючий у 1 інстанції: Шеїна Л.Д.
№ провадження 22-ц778/250/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Гончар М.С.,

суддів Стрелець Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Путій В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання угоди частково недійсною, перевід прав покупця та визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання угоди частково недійсною, перевід прав покупця та визнання права власності.

В обґрунтування позову зазначала, що 19.08.2006 року її дочка ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6

Після реєстрації шлюбу, вони втрьох разом із її онукою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживали в належній їй на праві приватної власності однокімнатній квартирі АДРЕСА_1.

Відповідач доводиться матірю ОСОБА_6 і відповідно свекрухою її дочці.

На початку 2008 року з метою поліпшення житлових умов насамперед її дочки та онучки, вона вирішила придбати для них житло в смт. Приазовське.

Оскільки грошей в повному обсязі на придбання нерухомості у неї не було, вона мала намір отримати кредитні кошти для придбання житла.

Після пошуків квартири, вона вирішила купити у ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_2 за 80 545 грн. та домовилась з ним почекати деякий час, доки вона збере всі необхідні документи для укладення кредитного договору.

В процесі збору необхідних документі для укладання кредитного договору документів було зясовано, що вона не може оформити кредит, так як в неї є інші непогашені кредитні зобовязання.

Оформити кредитний договір на свою дочку ОСОБА_5 або її чоловіка ОСОБА_6 не вбачалось можливим, оскільки у них не було достатніх доходів, які б підтверджували їх платіжеспроможність.

Відповідач запропонувала виступити позичальником за кредитним договором, на що вона погодилась.

В банківській установі їй розяснили, що кредитний договір може бути укладений з особою, яка є покупцем квартири для подальшого укладення іпотечного договору.

Було вирішено, що відповідач формально виступить покупцем квартири з тим, щоб в подальшому отримати в банківській установі кредитні кошти для придбання цієї нерухомості.

Також відповідач запевнила її, що після погашення кредитної заборгованості вона переоформить квартиру на неї.

Так 27 лютого 2008 року між відповідачем та власником квартири ОСОБА_8 було укладено договір купівлі-продажу спірної нерухомості. В той же день між відповідачем та ВАТ «Райффайзен Банк» Аваль» було укладено кредитний та іпотечний договори.

В подальшому, починаючи з першого щомісячного платежу за кредитним договором, погашення кредиту здійснювалося за її особисті кошти.

Крім того, за її грошові кошти щорічно оплачувалися її дочкою страхові платежі за договорами страхування.

Оскільки квартира, за яку вона фактично виплачувала кредит, потребувала капітального ремонту і до того ж вона мала намір як скоріше погасити заборгованість, вона 20 березня 2008 року уклала з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 договір купівлі-продажу належній їй однокімнатній квартири АДРЕСА_1 за 40 000 грн.

Частина грошей від продажу квартири в сумі 9 000 грн. були внесені 21.03.2008 року в касу банку в якості погашення заборгованості за кредитом, а частина грошей в сумі 32 000 грн. були витрачені на придбання будівельних матеріалів для ремонту спірної квартири, а також оплату будівельних робіт та придбання меблів.

Після ремонту квартиру її донька ОСОБА_5 разом із чоловіком ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_7 переїхали проживати в спірну квартиру.

04 квітня 2008 року, зі згоди відповідача, ОСОБА_5 була взята на реєстраційний обліку за адресою спірної нерухомості.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 21.09.2010 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано.

Після розірвання шлюбу, її дочка ОСОБА_5 залишилась з онучкою проживати в спірній квартирі, де і мешкають до теперішнього часу, колишній чоловік ОСОБА_11 добровільно виселився з квартири, і до теперішнього часу будь-яких претензій щодо поділу квартири не предявляє, так як вважає цю нерухомість спільною сумісною власністю подружжя.

Зазначає, що відповідач відмовляється переоформити на неї право на спірну квартиру, а згодом стала прямо заперечувати її право на спірну квартиру та вимагати виселення її дочки з онучкою з цієї квартири.

Вказує, що у звязку з тим, що грошові кошти для погашення в повному обсязі кредитної заборгованості були внесені особистою власністю, вона вважає себе покупцем спірної квартири і фактичним її власником.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд визнати частково недійсним договір купівлі-продажу, що укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Приазовського районного нотаріального округу ОСОБА_12 27 лютого 2008 року, реєстровий № 475 в частині покупця і перевести права покупця на ОСОБА_3, визнати право власності на квартиру АДРЕСА_3 за ОСОБА_3 та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані докази, виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у позові.

Судом першої інстанції правильно застосовано ст.11 ЦПК України щодо обмеження судового розгляду межами позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст.3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Обравши способом захисту визнання правочину недійсним в частині покупця з посиланням на ч.1 ст.203, ст. 215 ЦК України, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобовязаний довести що порушуються його права, правову та фактичну підставу недійсності правочину.

За змістом ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Права особи, яка вважає себе власником майна, але не була стороною договору, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст. ст. 215,216 ЦК України.

Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з договором купівлі - продажу, посвідченим приватним нотаріусом Приазовського районного нотаріального округу ОСОБА_13 27 лютого 2008 року ОСОБА_8 продала квартиру АДРЕСА_4 ( а.с. 22-23,236) ОСОБА_4 31 березня 2008 року ОСОБА_4 зареєструвала за собою право власності на вказану квартиру. ( а.с. 9-13)

27 лютого 2008 року укладено кредитний договір № 014/17-31/4361-81, за яким ВАТ «ОСОБА_14 Аваль» надав позичальнику ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 80545,00 грн. за програмою кредитування житла ( а.с. 169-173) На забезпечення виконання кредитного договору укладено договір іпотеки між представником банку та ОСОБА_4, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира № 14, розташована в селищі Приазовське Приазовського району Запорізької області, вулиця Пушкіна в буд. 21, яка належить іпотекодавцю ОСОБА_4

.Відповідно до змісту ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист вого цивільного права у разі його порушення,невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав -це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить право визначення предмета і підстав позову.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначала, що отриманий ОСОБА_4 кредит на купівлю квартири № 14, розташована в селищі Приазовське Приазовського району Запорізької області, вулиця Пушкіна в буд. 21 вона сплачувала за свої кошти, тому вважає, що саме вона є покупцем цієї квартири і на підставі ч.4 ст. 362 ЦК України просила перевести на неї права та обовязки покупця, а договір купівлі продажу квартири в частині покупця визнати недійсним з підстав ч.1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання частково недійсним договору купівлі продажу квартири та переведення прав та обовязків покупця з підстав ч.4 ст.362 ЦК України суд правильно зазначив в рішенні, що вказана норма закону не застосовується до правовідносин, що виникли між сторонами, а регулює правовідносини що стосуються права спільної власності.

Згідно з вимогами ст.4 ч.1 ЦПК України здійснюючи правосуддя,суд захищає права,свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб,державі та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Оскільки спосіб захисту свого права позивачка обрала не у відповідності до характеру правовідносин,що склались між сторонами, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справі і надавши правильну оцінку цим правовідносинам, виходячи із меж заявлених позовних вимог, які за змістом ст.11 ЦПК України суд не вправі змінювати, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову .

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права, є неспроможними і суперечать встановленим обставинам справи,характеру правовідносин між сторонами і наведеним вже вимогам закону.

Посилання в апеляційній скарзі на те,що обраний позивачкою спосіб захисту свого права у формі визнання частково недійсним договору купівлі продажу квартири та переведення прав та обовязків покупця є єдиним ефективним способом,є безпідставним.

Безпідставними є і ствердження про не відповідність висновків суду обставинам справи, упередженість, оскільки такі ствердження спростовуються матеріалами справи.

Судом повно і всебічно з"ясовані обставини справи,що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені, застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 19 жовтня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бутиоскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: