Провадження № 2/641/81/2016 Справа № 641/7903/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ященко С.О.,

при секретарі судового засідання Ємельяненко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова цивільну справу

за позовом ТОВ "ОТП Факторинг Україна"

до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Даніїла Олександровича в особі законного представника ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4

про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом, в якому з урахуванням уточнень від 28.01.2016 року просить:

- стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Даніїла Олександровича, ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна загальну заборгованість за кредитним договором у розмірі 196130,44 грн.;

- звернути стягнення на легковий автомобіль LEXUS GX470, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску - 2004, колір - сірий, кузов № НОМЕР_2, тип - легковий універсал - в (свідоцтво про реєстрацію ТЗ ХАС № 749763, видане МРЕВ м. Харкова ДАІ ГУ УМВСУ 03.06.2005р.), що належить на праві власності ОСОБА_5 шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу предмета застави будь-якій особі покупцеві за ціною, що визначатиметься на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент відчуження предмета застави, з наданням усіх прав продавця з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 196130,44 грн.;

- зобовязати ОСОБА_5 передати легковий автомобіль LEXUS GX 470, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску - 2004, колір - сірий, кузов № НОМЕР_2, тип - легковий універсал - в (свідоцтво про реєстрацію ТЗ ХАС № 749763, видане МРЕВ м. Харкова ДАІ ГУ УМВСУ 03.06.2005р.) в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до його реалізації;

- стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Даніїла Олександровича, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна витрати на сплату судового збору у розмірі 3654 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03.06.2005 року між АКБ "Райффайзенбанк Україна", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_6 укладено договір № CL 700/730/2005, у відповідності до умов якого ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 252500 гривень із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,00 відсотків річних + FIDR. Датою остаточного повернення кредиту було визначено 03.06.2010р.

У порушення умов договору № CL 700/730/2005 від 03.06.2005 року про належне, повне і своєчасне виконання зобов'язань, ОСОБА_6 зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, не сплатив щомісячні платежі, в результаті чого станом на 15.10.2014року ОСОБА_6 має заборгованість в розмірі 1591588,19 грн., а саме: 189374,90 грн. - заборгованість за кредитом; 152902,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1249311,16 пеня.

В забезпечення виконання зобовязань боржника за кредитним договором укладено договір застави автотранспортного засобу № PCL 700/730/2005 від 03.06.2005 року із ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 3 Договору застави, предметом застави є легковий автомобіль LEXUS GX470, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску - 2004, колір - сірий, кузов № НОМЕР_2, тип - легковий універсал - в (свідоцтво про реєстрацію ТЗ ХАС № 749763, видане МРЕВ м. Харкова ДАІ ГУ УМВСУ 03.06.2005р.).

Між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 12.11.2010 року укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ПАТ "ОТП Банк" відступило на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" зобов'язання за кредитним договором № CL 700/730/2005 від 03.06.2005 року та за договором застави автотранспортного засобу № PCL 700/730/2005 від 03.06.2005 року.

ОСОБА_6. помер 31.08.2006 року. Згідно відповіді Сьомої Харківської державної нотаріальної контори від 12.11.2015р. за заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Даніїл Олександрович в особі ОСОБА_1, ОСОБА_3.

У судовому засіданні 08.08.2016 року представник позивача ОСОБА_7 уточнені позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. У судове засідання 15.08.2016 року представник позивача не з'явилась.

Відповідачем ОСОБА_1 подано заперечення проти позову, в яких вона просить в задоволенні позову відмовити.

Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що позивачем не надано документів, які б свідчили про право ПАТ "ОТП Банк" або ТОВ "ОТП Факторинг Україна" вимагати від ОСОБА_6 виконання кредитного договору. Умовами кредитного договору встановлено строк його дії до 03.06.2010 року, а тому з урахуванням строку позовної давності кредитор мав змогу звернутися до суду з позовом до 03.06.2013 року. Звернувшись до суду з цим позовом 28.07.2015 року, позивач пропустив строк звернення до суду, що є підставою для відмови в позові. Крім того, до спадкоємців боржника кредитор мав право пред'явити вимогу протягом одного року від дня настання строку вимоги, однак протягом вказаного строку до спадкоємців ніякі вимоги пред'явлені не були, а тому на підставі ч. 4 ст. 1281 ЦК України позивач позбавляється права вимоги.

У судовому засіданні 08.08.2016 року представник відповідача ОСОБА_8 проти позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити.

У судове засідання 15.08.2016 року відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8 не з'явились, причини неявки не повідомили.

Відповідачем ОСОБА_3 подано клопотання, в якому він просить в задоволенні позову відмовити. Зокрема, зазначає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом. Протягом тривалого часу банк не пред'являв ніяких претензій ні до його брата ОСОБА_6,, ні до спадкоємців.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечує.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.04.2016 року замінено неналежного відповідача ОСОБА_5 на належного ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_4 не зявилась, причини неявки суду не повідомила.

У відповідності до приписів ч. 5 ст. ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що 03.06.2005 року між АКБ "Райффайзенбанк Україна" та ОСОБА_6 укладено договір № CL 700/730/2005, у відповідності до умов якого ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 252500 гривень із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,00 відсотків річних + FIDR. Датою остаточного повернення кредиту було визначено 03.06.2010р. Згідно умов договору ОСОБА_6 зобов'язався щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 належним чином свої зобов'язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у нього перед АКБ "Райффайзенбанк Україна" склалась заборгованість.

Згідно копії статуту ПАТ "ОТП Банк" (т. 3, а.с. 40-73), ПАТ "ОТП Банк" є правонаступником усіх прав та обов'язків ЗАТ "ОТП Банк", яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов'язків АКБ "Райффайзенбанк Україна".

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що між ПАТ "ОТП Банк" та ТОВ "ОТП Факторинг Україна" 12.11.2010 року було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого ПАТ "ОТП Банк" відступило на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" зобов'язання за кредитним договором № CL 700/730/2005 від 03.06.2005 року (т. 1, а.с. 22 - 35).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть І-ВЛ № 089880, ОСОБА_6 помер 31.08.2006 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а згідно приписів ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно відповіді Сьомої Харківської державної нотаріальної контори від 15.10.2015 року після смерті ОСОБА_6 із заявами про прийняття спадщини звернулись - матір померлого ОСОБА_9, дружина померлого ОСОБА_1 та ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_2 Даніїла Олександровича.

Згідно відповіді КП "Жилкомсервіс" від 15.10.2015 року ОСОБА_9 померла 07.05.2010 року. Як вбачається із відповіді Сьомої Харківської державної нотаріальної контори від 12.11.2015 року, після смерті ОСОБА_9 із заявами про прийняття спадщини звернулись - ОСОБА_1 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2, ОСОБА_2 Даніїла Олександровича та ОСОБА_3.

З огляду на зазначене, ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.11.2015 року залучено до участі у справі правонаступників ОСОБА_6 - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Даніїла Олександровича в особі законного представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1231 ЦК України передбачено, що до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов'язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. До спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Згідно статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Згідно роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

З огляду на викладене, суд зазначає, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів, які вчинені позичальникові за життя, лише у межах вартості спадкового майна.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

При цьому, позивачем в порушення приписів ст. 60 ЦПК України до матеріалів справи не надано розрахунку заборгованості ОСОБА_6 по договору № CL 700/730/2005 станом на момент відкриття спадщини, тобто станом на 31.08.2006 року. Зокрема, до позовної заяви додано розрахунок заборгованості станом на 15.10.2014 року, з якого вбачається, що заборгованість нараховувалась і після смерті позичальника (відсотки нараховані за період з 04.09.2006 року по 12.11.2010 року, пеня нарахована за період з 15.10.2013 року по 15.10.2014 року).

Під час розгляду справи позивачем надано розрахунок заборгованості по договору № CL 700/730/2005 станом на 31.08.2008 року (т. 2, а.с. 162), згідно якого відсотки нараховувались з 04.09.2006 року по 31.08.2008 року, тобто після смерті позичальника ОСОБА_6

З огляду на викладене, суд на підставі наданих позивачем матеріалів позбавлений можливості визначити розмір зобов'язань ОСОБА_6 по кредитному договору договору № CL 700/730/2005 станом на момент відкриття спадщини, тобто станом на 31.08.2006 року.

Крім того, позивачем в порушення приписів ст. 60 ЦПК України до матеріалів справи не надано відомостей про обсяг та вартість успадкованого відповідачами майна, з огляду на що суд позбавлений можливості належним чином визначити обсяг та межі відповідальності кожного із спадкоємців.

На відсутність відомостей про розмір заборгованості по договору № CL 700/730/2005 та відомостей про обсяг і вартість успадкованого майна суд у судовому засіданні неодноразово звертав увагу представників позивача, однак відповідних клопотань про витребування доказів з боку позивача заявлено не було.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2 Даніїла Олександровича в особі законного представника ОСОБА_1, ОСОБА_3, а тому відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Відносно посилань відповідачів на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає, що у відповідності до роз'яснень, що містяться у абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відносно позовних вимог про звернення стягнення на легковий автомобіль LEXUS GX470, реєстраційний номер НОМЕР_1, та зобовязання передати його в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, в забезпечення виконання зобовязань боржника за кредитним договором № CL 700/730/2005 укладено договір застави автотранспортного засобу № PCL 700/730/2005 від 03.06.2005 року із ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 3 договору застави, предметом застави є легковий автомобіль LEXUS GX470, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску - 2004, колір - сірий, кузов № НОМЕР_2, тип - легковий універсал - в (свідоцтво про реєстрацію ТЗ ХАС № 749763, видане МРЕВ м. Харкова ДАІ ГУ УМВСУ 03.06.2005р.).

У відповідності до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

У відповідності до ст. 27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

З відомостей, наданих РСЦ МВС України в Харківській області 11.04.2016 року (т. 3, а.с. 85), вбачається, що право власності на автомобіль Лексус, який перебуває у заставі та на який позивач просить звернути стягнення, зареєстровано за ОСОБА_4.

Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Звернення стягнення на рухоме майно, що є предметом застави, регулюється нормами Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" N 1255-IV від 18 листопада 2003 року, чинного з 01.01.2004р., який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Прикінцевими і перехідними положеннями цього закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону.

Отже, Закон України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом з питань правового регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України "Про заставу" застосовуються лише в частині, що не суперечить Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Відповідно до ст. 24 зазначеного Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, а згідно відомостей, наданих РСЦ МВС України в Харківській області 11.04.2016 року (т. 3, а.с. 85), судом встановлено, що легковий автомобіль LEXUS GX470, кузов № НОМЕР_2, має інший державний номерний знак.

Статтею 25 зазначеного Закону встановлено, що обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

З матеріалів справи судом встановлено, що спірний автомобіль LEXUS GX470, кузов № НОМЕР_2, на підставі договору застави від 02.10.2006 року є також предметом застави у ПАТ КБ "Надра" (т. 1, а.с. 151).

При цьому, позивачем в порушення приписів ст. 60 ЦПК України під час розгляду справи не надано доказів та не заявлено клопотання про витребування інформації про чинні обтяження,які стосуються автомобіля LEXUS GX470, кузов № НОМЕР_2, не надано доказів повідомлення обтяжувачів про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувала; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; пріоритет та розмір інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Оскільки суд позбавлений можливості встановити розмір вимог за кредитний договором, які нараховані позичальнику ОСОБА_6 за життя, тому неможливо в рішенні зазначити загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості автомобіля LEXUS GX470, кузов № НОМЕР_2. Заявляючи вимоги про звернення стягнення на автомобіль з метою задоволення вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в розмірі 196130,44 грн., позивач взагалі не надає розрахунку заборгованості на вказану суму та не доводить, з чого складається така заборгованість.

Крім того, у абз. 4, 5 п. 32 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до 4,ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником, а згідно зі ст. 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Під час розгляду справи позивачем не доведено чи було надано поручителем згоду забезпечувати виконання зобов'язання правонаступника позичальника, який прийняв спадщину.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на легковий автомобіль LEXUS GX470, реєстраційний номер НОМЕР_1. Не підлягають задоволення як похідні від них і вимоги про зобов'язання передати автомобіль в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Таким чином, позовні вимоги ТОВ "ОТП Факторинг Україна" задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ТОВ "ОТП Факторинг Україна" - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_10