Справа № 159/7638/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С.Л.
Провадження № 22-ц/773/238/16 Категорія: 81 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1,

представника стягувача ОСОБА_2,

боржника ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області ОСОБА_5 про тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України за апеляційною скаргою боржника ОСОБА_3 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2015 року подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області (далі ВДВС Ковельського МУЮ) - задоволено.

Постановлено тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2/916-917, м. Ковель Волинської області, у праві виїзду за межі України до сплати ним заборгованості по виконавчих документах.

Не погоджуючись із ухвалою суду, боржник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду - скасуванню з наступних мотивів.

Задовольняючи подання ВДВС Ковельського МУЮ, місцевий суд констатував, що ОСОБА_3 рішення суду про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі по 428,67 грн., на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28.11.2013 року до досягнення старшою дитиною повноліття, не виконує та вважав, що лише така юридична санкція може вплинути на недобросовісну поведінку боржника.

Однак із такими висновками суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконанні у ВДВС Ковельського МУЮ перебуває виконавче провадження № 41517852 від 15.01.2014 року з примусового виконання виконавчого листа виданого 09.01.2014 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області по справі № 159/7638/13-ц про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 аліментів на утримання дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі по 428,67 грн., на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28.11.2013 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

Боржник в добровільному порядку рішення суду не виконує в повному обсязі. Грошові кошти на утримання дітей виплачуються не в повній мірі. Факт несплати аліментів підтверджується матеріалами виконавчого провадження. Згідно з розрахунком заборгованості, який проведено державним виконавцем за період з 28.11.2013 року по 31.10.2015 року утворилась заборгованість на суму 15059,55 грн.

З метою виконання вище вказаного рішення суду державним виконавцем відповідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», було здійснено розшук доходів та майна боржника, на які можливо звернути стягнення за виконавчим документом, а саме шляхом направлення запитів у центр з надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Ковель, Ковельського, Турійського, Старовижівського, Маневицького, Любомльського та Шацького районів підпорядкованого УДАІ УМВС України у Волинській області, в Управління ПФУ в м Ковелі та Ковельському районі, у відділ державної інспекції сільського господарства у Волинській області, до Державної податкової служби України.

Одночасно було зроблено запит в Управління державної міграційної служби України УМВС у Волинській області про наявність в даної особи закордонного паспорта для виїзду за межі території України.

Як свідчать відповіді на направлені запити, за боржником не зареєстровані трактори, тракторні причепи та інші самохідні машини, боржник на обліку, як одержувач будь-якого виду пенсії не перебуває, боржник не звертався за сприянням у працевлаштуванні в Ковельський міськрайонний центр зайнятості, на обліку як зареєстрований безробітний в Ковельському міськрайонному центрі зайнятості не перебуває, відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах відсутні, інформація про джерела отримання доходів боржником в Державній податковій службі України відсутня.

ОСОБА_3 неодноразово викликався у відділ ДВС для сплати аліментів, попереджався про необхідність працевлаштування з метою виплати коштів на утримання дитини, а також про кримінальну відповідальність у випадку несплати боргу - виклики державного виконавця: від 24.03.2014 вих. № 3408/12; від 21.10.2015 вих. № 23246/18.

Однак в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували отримання боржником вищезгаданих постанов про відкриття виконавчих проваджень. Матеріали виконавчих проваджень суду не надавались і відповідно ним не досліджувались та не оцінювались.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадках, передбачених п.1-9 цієї статті. Пунктом 5 цієї статті передбачено, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» (далі Закон) від 21 квітня 1999 р. № 606-ХIV.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Відповідно до роз'яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).З метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Однак, звертаючись із даним поданням старший державний виконавець ВДВС Ковельського МУЮ подав докази, які підтверджують лише факт невиконання у повному обсязі ОСОБА_3 аліментних зобов'язань, проте доказів ухилення боржника від виконання зобов'язань суду подано не було.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази, які свідчать про часткову періодичну оплату боржником існуючої заборгованості по аліментах ( а.с. 26)., що само по собі свідчить про відсутність умислу на ухилення від виконання ОСОБА_3 аліментних зобовязань.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 вказував, що він визнає наявність існуючою заборгованості по аліментах та всіляко намагається її погасити, однак у звязку з відсутністю роботи, яка б належним чином оплачувалась, не спроможний вносити щомісячно аліменти у визначеному судом розмірі. Також вказував, що періодично виїжджає за межі України з метою заробітку коштів на проживання, а тому обмеження його у праві виїзду за межі країни позбавить періодичних заробітків, а відповідно і коштів на сплату аліментів.

Також до суду апеляційної інстанції боржником подано квитанцію, яка свідчить про внесення ОСОБА_3 на рахунки виконавчої служби 2000 гривень, для погашення заборгованості по аліментах, що підтверджує пояснення боржника про відсутність умислу ухилення від виконання рішення суду.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ВДВС Ковельського МУЮ не доведено, та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовими рішенням.

Відтак у суду першої інстанції відсутні були правові підстави для задоволення подання, оскільки не було передбачених законом підстав для обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, задовольняючи подання державного виконавця, помилково виходив з того, що наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашення боргу в добровільному порядку зумовлюють необхідність у тимчасовому обмеженні права боржника на виїзд за межі України.

Місцевий суд не врахував, що самостійне невиконання боржником зобов'язань не може безумовно свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 Цивільного кодексу України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування.

Передчасне і безпідставне обмеження таких прав є неприпустимим.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання ВДВС Ковельського МУЮ про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2015 року у даній справі скасувати.

В задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області ОСОБА_5 про тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: