АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/446/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю позивача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_8, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 26 вересня 2015 року близько 14 год. 30 хв. неповнолітній син відповідача ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, здійснив підпал сінника з сіном та соломою, внаслідок чого було заподіяно шкоду позивачу.

З даного приводу кримінальне провадження було закрите, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 просив суд:

- стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 35 500 грн. (30 000 грн. вартість сіни та соломи, 4 500 грн. відбудова сінника, 1 000 грн. - моральна шкода) матеріальної та моральної шкоди.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 12 820 грн. за заподіяну майнову шкоду.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 1 000 грн. за заподіяну моральну шкоду.

Не погодившись з рішенням суду в січня 2016 ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу.

На думку апелянта, при розгляді даної справи в суді першої інстанції суд не надав належної оцінки, як доказу по справі, - шкільній характеристиці її сина ОСОБА_9 Що суд не врахував, що позивач не довів: факт заподіяння йому шкоди саме її сином, протиправність заподіяння шкоди, причинний звязок між протиправною поведінкою того, хто заподіяв шкоду, і шкодою, що настала, наявність вини заподіювача та розмір матеріальної шкоди.

Також ОСОБА_8 вважає, що постанова про закриття кримінального провадження в даній справі, на яку послався суду, є неналежним та недопустимим доказом, який суд помилково взяв до уваги, в звязку з тим, що, на її думку, постанова була сфальсифікована.

Згідно акту про пожежу № 34 від 26 вересня 2015 року було зазначено, що пожежа знищила 8 тонн сіна, проте позивач зазначає, що 10 тонн і суд першої інстанції в своєму рішенні погодився зі словами позивача, знехтувавши актом про пожежу.

Також в акті про пожежу № 34 від 26 вересня 2015 року було вказано, що підпал це ймовірна причина пожежі. А суд першої інстанції без призначення пожежо-технічної експертизи, щодо встановлення причини виникнення вказаної пожежі, ухвалив рішення, в якому зробив висновок щодо причини пожежі без достатніх доказів.

Тому, апелянт просила суд скасувати рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 зазначає, що позивачем було не доведено протиправність заподіяної шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою того, хто заподіяв шкоду і шкодою, що настала, Наявність вини заподіювача та розмір матеріальної шкоди.

Також апелянт зазначає, що постанова про закриття кримінального провадження є неналежним та недопустимим доказом, оскільки на її думку дана постанова є сфальсифікованою.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З ст. 59 ЦПК України вбачається, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту про пожежу № 34 від 26 вересня 2015 року /а.с. 6/ в домоволодінні ОСОБА_6 близько 14.00 год. виникла пожежа в сіннику, яка була ліквідована о 19.55 год.

Пожежею було знищено близько 8 тонн сіна, 1 тонна соломи, сінник. Причиною пожежі вказано ймовірний підпал. Орієнтовні збитки від пожежі становлять 30 000 грн.

За даним фактом було розпочато кримінальне провадження, матеріали якого були предметом дослідження суду першої інстанції.

В ході досудового слідства по даному кримінальному провадженні слідчим були зібрані докази на підтвердження факту підпалу, встановлено особу, яка вчинила даний підпал неповнолітній ОСОБА_9

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30 жовтня 2015 року /а.с. 8/, при кваліфікації кримінального правопорушення було встановлено, що ОСОБА_9 не є субєктом даного злочину, оскільки не досяг чотирнадцятилітнього віку. З даних підстав кримінальне провадження і було закрите.

У порядку, що передбачений КПК України дана постанова не оскаржувалася і є чинною.

Дослідивши наявні докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позивачем доведено, що причиною пожежі був підпал. Сторона відповідача ці твердження позивача та докази на їх доведення не спростувала, про призначення пожежо-технічної експертизи клопотання не заявляла.

А вина ОСОБА_9 була доведена в судовому засіданні і не оспорювала його матірю ОСОБА_8, та підтверджується протоколом допиту свідка ОСОБА_10 /а.с. 53-54/.

Також згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_11 /а.с. 51-52/ підтверджено, що ОСОБА_9 не навмисно підпалив сінник.

Згідно показів самого ОСОБА_9 вбачається, що він не заперечував, що ненавмисно здійснив підпал сінника /а.с. 55-56/.

При винесенні рішення судом першої інстанції до уваги бралася характеристика на ОСОБА_9 від 19 листопада 2015 року, що підписана класним керівником та директором школи і приєднана до матеріалів справи /а.с. 19/.

Суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що дана характеристика не підтверджує того факту, що шкода завдана ОСОБА_9 не є наслідком не сумлінного здійснення батьківських обовязків, проведенням розяснювальних робіт щодо належної поведінки з легкозаймистими речами.

Позивачем до суду першої інстанції було надано довідку Управління агропромислового розвитку від 04 листопада 2015 року № 95/01-23, згідно якої встановлено, що ринкова вартість 1 тонни тюкованого сіна складає 1 250.00 грн. /а.с. 7/.

Виходячи з пояснень сторін, доказів, які були зібрані в ході розслідування кримінального провадження, суд встановив як кількість знищеної соломи та сіна, так і розмір збитків, що були нанесені позивачу. Відповідно, відповідач не спростувала цих висновків суду належними доказами ні в суді першої інстанції, ні під час розгляду справи в апеляційному порядку.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що до розрахунку матеріальної шкоди, виходячи з ринкова вартість 1 тони сіна - 1 250 грн. Так, оскільки при пожежі згоріло 10 тон сіна на суму 12 500 грн. (10 * 1 250 грн.). та 4 тюки соломи вагою 250 кг. по 80 грн. за тюк, то загалом вогнем знищено було соломи на суму 320 грн. (4 * 80 грн.). Вартість матеріальної шкоди становить 12 820 грн. (12 500 грн. + 320 грн.).

Тому і в цій частині доводи апеляційної скарги є безпідставні.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Тому, встановивши, що шкоду було заподіяно з вини малолітнього ОСОБА_9, суд дійшов до правомірно висновку, що за неї має відповідати його мати ОСОБА_8, з якої й було правомірно стягнуто 12 820 грн. за знищене з вини її сіно та солому, що належали позивачу.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За встановлених обставин суд та враховуючи норми матеріального права, що регулюють порядок визначення та відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до правильного висновку про заподіяння такої шкоди позивачу і вірно визначив її розмір в сумі 1 000 грн., яку правомірно стягнув з відповідача.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці без надання доказів, що спростовують висновки суду, є не суттєвими, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, та не дають підстав для зміни чи скасування оспорюваного рішення суду.

Частиною 1 ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а ч. 2 ст. 308 ЦПК України передбачає також, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому, за встановлених обставин апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року відхилити.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :