№ 274/4685/16-ц
провадження № 2/0274/1804/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
01.11.2016 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., при секретарі Павлюк - Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги мотивують тим, що позивачі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач є колишнім чоловіком ОСОБА_5, шлюб між ними було розірвано за рішенням суду від 07.07.2016 року. Відповідач у вказаній квартирі не проживає з 2014 року, не є членом їхньої родини, не сплачує кошти за комунальні послуги. Згідно акту обстеження житлових умов МК ВЖРЕП № 7, ОСОБА_6 за вище вказаною адресою не проживає з 2014 року. Той факт, що в квартирі зареєстрований відповідач, заважає їм повноцінно нею користуватися. Добровільно знятися з реєстрації він не бажає, а тому вони змушені звернутися до суду з даним позовом.
В судове засідання позивачі не з"явились, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. Заяви про розгляд справи в його відсутності суду не надав.
В звязку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.
Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України.
З"ясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є співвласниками квартири № 28 за адресою: м. Бердичів, вул. Мучна, 54а, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 31.12.1998 року(а.с. 22).
У вище зазначеній квартирі зареєстрований бувший чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6(а.с. 27).
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду від 07.07.2016 року(а.с. 20).
Як вбачається з вказаного рішення суду сторони з листопада 2014 року проживають окремо.
Крім того факт не проживання відповідача в спірній квартирі з 2014 року доведено актом обстеження житлових умов МК ВЖРЕП № 7 від 17.08.2016 року(а.с. 21).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За правилами положень ст.ст. 317, 319 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном у тому числі і житлом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно ст. 391 цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У відповідності до положень ЖК до членів сім"ї наймача (власника) житлового приміщення віднесено дружину(чоловіка) власника житла, їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Ознака постійного проживання є обов"язковою умовою розуміння сім"ї.
Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки відповідач з 2014 року не користується даним житловим приміщенням, не проживає в ньому тривалий час, доказів того, що позивачі або інші особи, чинили йому перешкоди у користуванні спірним житлом не надав, також не надав будь-яких доказів про те, що між ними встановлені домовленості щодо користування даним житлом, а тому позовні вимоги, про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1, підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 84, 88, 209, 212, 214 -215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 317, 383, 391, 405 Цивільного Кодексу України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити.
Визнати ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловом приміщенням - (квартирою) за адресою: АДРЕСА_2.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії даного рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: О.В. Замега