Справа № 161/4033/16-ц
Провадження № 2/161/3256/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.,

при секретарі Сіньчук Л.О.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Луцької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

28 березня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Луцької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2015 році відповідач по справі ОСОБА_5 звернулась із позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні квартирою №4 по вул. Потапова 10а у м. Луцьку. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області в задоволенні позову ОСОБА_5 було відмовлено. Саме в період розгляду даної справи позивач, ОСОБА_4 дізналась про існування договору оренди землі від 06 вересня 2002 року, який був укладений між Луцькою міською радою, з однією сторони, та ОСОБА_6, ОСОБА_5, з другої сторони.

Позивач вважає, що даний договір оренди землі не відповідає вимогам законодавства, яке діяло на час його укладення, зокрема Закону України «Про оренду землі» в редакції станом на 30.03.2002 року в частині відсутності невідємних додатків (плану (схеми) земельної ділянки та проекту відведення), істотних умов щодо індексації орендної плати, терміну та порядку її перегляду, а також істотних умов збереження якості землі, повернення земельної ділянки орендодавцеві і умов відповідальності сторін. Окрім того, позивач зазначає, що при укладенні даного договору сторони в порушення вимог ч.1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» не здійснили державної реєстрації цього договору. Також, як на підставу недійсності вище вказаного договору позивач зазначає, що у відповідача ОСОБА_6 було відсутнє волевиявлення на момент його укладення, що є порушенням приписів ст. 203 ЦК України.

На підставі вище наведеного позивач вважає, що договір оренди землі, укладений 06 вересня 2002 року між Луцькою міською радою і ОСОБА_6, ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області та зареєстрований в реєстрі за № 3111 є таким, що укладений з грубим порушенням норм чинного законодавства і просить визнати його недійсним, а також стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник Луцької міської ради ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та заперечила проти їх задоволення та надала письмові пояснення по суті позову.

Представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7 заперечував проти задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до норм ст. 18 Закону України «Про оренду землі» в редакції від 30.03.2002 року, укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Норма ст. 16 Закону встановлює, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації.

Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 125 ЗК України в редакції від 01.01.2002 року, право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 27.12.2001 року № 729 зі змінами, внесеними рішенням Луцької міської ради від 26.07.2002 року № 2/47 надано громадянам ОСОБА_6 та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0474 га, яка знаходиться у м. Луцьку по вул. Потапова, 10а, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку на умовах оренди терміном на 25 років.

06 вересня 2002 року між Луцькою міською радою (орендодавець), з однієї сторони, та ОСОБА_6 і ОСОБА_5 (орендар), з другої сторони, було укладено договір оренди землі. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за № 3133.

Відповідно до п. 5.2. спірного договору оренди землі від 06.09.2002 року договір набуває чинності після підписання його сторонами та державної реєстрації у відповідності з вимогами ст. 18 Закону України «Про оренду землі».

Судом встановлено, що укладений договір оренди землі від 06.09.2002 року не пройшов процедуру державної реєстрації у відповідності до вимог Закону України «Про оренду землі», ЗК та ЦК. Зокрема на це акцентував представник позивача, у своїх поясненнях посилалася Луцька міська рада та не заперечував представник відповідачів.

Таким чином, не будучи зареєстрованим у встановленому законом порядку, договір не може вважатися укладеним.

У той же час відповідно до змісту ст. 215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений договір. У разі, якщо на виконання юридично ще не укладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст. 1212 - 1215 ЦК України).

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, від відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

З огляду на те, що договір оренди землі, укладений 06 вересня 2002 року між Луцькою міською радою і ОСОБА_6, ОСОБА_5, не пройшов процедури державної реєстрації, тому в будь-якому випадку не вважається укладеним, не породжує жодних правових наслідків для сторін вказаного договору, а орендарі відносно вказаної земельної ділянки не набули жодних прав та обовязків, а тому і визнавати недійсним не укладений договір не є можливим.

Оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ч.1 ст. 210, ст. 215, ч.3 ст. 640 ЦК України, ч.2 ст. 125 ЗК України, ст. 16, 18 Закону України «Про оренду землі», суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Луцької міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки відмовити із-за безпідставності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області ОСОБА_9