РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/363/15-ц
Провадження № 2/327/3/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2016 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Перишкіній Г.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката Гришка Р.В.,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката Комаря Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

На підставі частини 3 статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в судовому засіданні 20 січня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

22 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, вказавши в ньому, що в період шлюбу, який зареєстрований з 02 грудня 2002 року, ними у спільну сумісну власність набуте певне майно. Позивач, посилаючись на те, що сторони не дійшли згоди щодо добровільного поділу спільного майна, прохає поділити в натурі майно подружжя, виділивши їй: мотокосу «Stihl», бензопилу «Stihl», зварювальний апарат «Дніпро-М», телевізор «Samsung», мороженицю «Dex», хлібопіч «Moulinex», мультіварку «Delfa», чайник «Saturn», морозильну камеру «Wirpool», блендер «Rotex», пилесмок «Samsung», 2,5 тонни пшениці 6 класу, 3 тонни насіння соняшнику масляного, а всього майна на загальну суму 58 682 грн. 00 коп.. Відповідачу ОСОБА_3 залишити: мотоцикл SP (Муравей), кормоподрібнювач (ДКУ), вентилятор «Benatone», кондиціонер «Midea», 2,5 тонни пшениці 6 класу, 3 тонни насіння соняшнику масляного, а всього майна на загальну суму 59 415 грн. 00 коп..

Заперечуючи проти первісного позову, ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, в якому, з урахуванням поданих до суду уточнень, зазначив, що в період шлюбу ними дійсно придбано спірне майно за винятком мотоцикла SP (Муравей), кондиціонера «Midea», пшениці та насіння соняшнику масляного.При цьому вказав, що вищевказаний транспортний засіб подружжям не придбавався, а тому за відсутності даної речі її не можна поділити. Що стосується кондиціонера, пшениці та насіння соняшнику, то зазначене майно є його особистою приватною власністю, а тому воно поділу не підлягає. Одночасно відповідач у зустрічному позові вказав, що подружжям в особистому підсобному господарстві на час фактичного припинення шлюбних стосунків утримувалися 4 корови, 2 телят, 5 свиней та 40 качок, яких у вересні 2015 року позивач ОСОБА_1 вилучила із господарства, коли залишила ОСОБА_3. З урахуванням викладеного, останній просить визнати з ним право власності на мотокосу «Stihl», бензопилу «Stihl», зварювальний апарат «Дніпро-М», морозильну камеру «Wirpool», пилесмок «Samsung», 2 корови, теля, 2 свиней та 20 качок, а всього майна на загальну суму 68 347 грн. 00 коп.. За позивачем ОСОБА_1 слід залишити решту спірного майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, на загальну суму 68 549 грн. 00 коп..

Сторони прохали вирішити питання про розподіл понесених ними судових витрат.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені нею вимоги по тих самих підставах, які були викладені в позовній заяві, прохала позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити. Позицію позивача підтримав її представник - адвокат Гришко Р.В.. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач ОСОБА_1 та її представник зазначили, що хоча відповідач і зібрав врожай пшениці та насіння соняшнику з належної йому земельної ділянки, однак цей врожай є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки позивач приймала участь в утриманні даного майна, а тому воно підлягає поділу. Що стосується мотоцикла і кондиціонера, то під час шлюбу вони були придбані подружжям у знайомих, а тому так само підлягають поділу. Вобґрунтування заперечень проти зустрічного позову, позивач ОСОБА_1 та її представник пояснили, що домашня худоба і птиця не належала подружжю, так як їх купував ОСОБА_6 - син позивача, який їх же й утримував, а потім, коли у вересні 2015 року шлюбні стосунки між сторонами фактично припинилися, - забрав із собою та в подальшому реалізували.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - адвокат Комар Г.І. в судовому засіданні повідомили, що первісний позов ними не визнається та підтримуються вимоги за зустрічним позовом. У своїх поясненнях зазначили, що ні за однією із сторін у справі мотоцикл, як транспортний засіб, не зареєстрований у встановленому законом порядку, а тому вимога про розподіл такого майна є безпідставною. Так само вважали безпідставними твердження про те, що спірна домашня худоба і птиця не належали подружжю, так як їх купував син позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6. На спростування цього твердження послались на відомості з погосподарської книги, яка містить інформацію про відповідача ОСОБА_3, як голову домогосподарства, та кількість поголів'я худоби та птиці в приватній власності об'єкта. До того ж, ОСОБА_6 не мав власних доходів, які б дозволяли йому вести окремо особисте підсобне господарство. Стосовно набуття ОСОБА_3 права власності на кондиціонер, то відповідач зазначив, що цю річ йому подарував його знайомий через непотрібність. Кондиціонер не був встановлений, у тому числі і до теперішнього часу, так як він не підходив для установки в будинку, тому подружжя не могли його обдумано і цілеспрямовано купити, що спростовує відповідні доводи позивача ОСОБА_1. Вважали неспроможними доводи позивача та її представника про те, що ОСОБА_1 брала участь у зберіганні пшениці та насіння соняшнику. При цьому вказали, що урожай був вирощений ОСОБА_3 в результаті його трудової діяльності і зібраний з належної йому земельної ділянки, а подальше зберігання урожаю не пов'язано якимось чином з участю в цьому ОСОБА_1, оскільки пшениця та насіння соняшнику зберігалися в сараї його власного домогосподарства.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов ОСОБА_1 і зустрічний позов ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Сторони з 02 грудня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Розівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2015 року (а.с.59,60-61).

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтями 57 і 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ними за період шлюбу за спільні грошові кошти придбано: мотокосу «Stihl», бензопилу «Stihl», зварювальний апарат «Дніпро-М», телевізор «Samsung», мороженицю «Dex», хлібопіч «Moulinex», мультіварку «Delfa», чайник «Saturn», морозильну камеру «Wirpool», блендер «Rotex», пилесмок «Samsung», кормоподрібнювач (ДКУ) і вентилятор «Benatone».

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що до об'єктів права спільної сумісної власності подружжяповинні бути віднесені мотоцикл SP (Муравей), кондиціонер «Midea», пшениця 6 класу і насіння соняшнику масляного у певній кількості, не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.

Згідно з п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (далі - Порядок), відповідно до якого документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є, зокрема, договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі Міністерства внутрішніх справ (далі - МВС) бланках, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб, рішення суду тощо. Згідно п.16 Порядку на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки, що відповідають державному стандарту України. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій (п.3 Порядку).

Позивачем ОСОБА_1 та її представником на підтвердження факту придбання подружжям транспортного засобу - мотоцикла SP (Муравей), у порушення вимог ч.3 ст.10 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, а тому вказане майно не є предметом розподілу між сторонами.

З матеріалів справи випливає та не оспорювалось сторонами, що на земельній ділянці, належній ОСОБА_3 у 2015 році вирощувалась фуражна пшениця та соняшник.

За положеннями ст.189 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Продукція, плоди та доходи належать власникові речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Розівської державної нотаріальної контори Запорізької області від 25 жовтня 2001 року, після ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року, його син - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 успадкував житловий будинок АДРЕСА_1, і права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП ім.Мічуріна Розівського району Запорізької області, розміром 12,02 в умовних кадастрових гектарах (а.с.45).

У подальшому ОСОБА_3 реалізував право на виділ земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) та набув права власності на земельну ділянку площею 10,8999 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пролетарської сільської ради Розівського району Запорізької області, отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданого 25 грудня 2006 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №49 (а.с.46).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але в порядку спадкування.

Згідно зі ст.58 СК України якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів).

Судом установлено, що певна кількість пшениці та соняшника була вирощена на земельній ділянці, що належить ОСОБА_3, тому вони є плодами, які йому належать на праві особистої приватної власності.

Позивачем ОСОБА_1 та її представником на підтвердження факту участі позивача у зберіганні (утриманні) урожаю у порушення вимог ч.3 ст.10 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів. При цьому, сам по собі факт спільного проживання сторін однією сім'єю не свідчить про участь позивача ОСОБА_1 у збереженні (утриманні) урожаю пшениці та соняшнику, оскільки відповідач ОСОБА_3 є власником вищевказаного домоволодіння, в сараї якого зберігав зібраний урожай.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

Судом з пояснень сторін установлено, що у житловому будинку, належному відповідачу ОСОБА_3, зберігається кондиціонер «Midea», який не встановлено і не запущено в експлуатацію. Як стверджувала позивач ОСОБА_1, цей кондиціонер влітку 2014 року був придбаний відповідачем у ОСОБА_8 за рахунок запозичених нею грошових коштів в сумі 1 000 грн. 00 коп.. Проте позивачем ОСОБА_1 не надано, а судом не здобуто доказів того, що вона запозичувала відповідну суму грошових коштів, а відповідач ОСОБА_3 витратив ці кошти на придбання спірного майна. У свою чергу відповідач пояснив, що кондиціонер «Midea»влітку 2014 року йому подарував знайомий ОСОБА_8, так як ця річ йому була не потрібна. Дана обставина у судовому засіданні знайшла своє підтвердження у показаннях ОСОБА_8, допитаного як свідка.

Сторони не оспорювали та визнали той факт, що вказаний кондиціонер не був встановлений, так як він не підходив для установки в будинку. До того ж, позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що зазначений кондиціонер їй особисто не був потрібний та з її слів на придбанні кондиціонера наполягав лише ОСОБА_3. У сукупності з іншими встановленими обставинами це свідчить про переконливість позиції відповідача ОСОБА_3, оскільки позивачем ОСОБА_1 не приведений мотив здійснення даної покупки в інтересах сім'ї, а дії кожного з подружжя за логікою не охоплюються ситуацією сумісного вибору предмету інтер'єру для певної мети.

Таким чином, кондиціонер «Midea», пшениця та насіння соняшнику, є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_3, а тому вказане майно не є предметом розподілу між сторонами.

Встановлюючи обсяг спільно нажитого майна сторонами під час шлюбу, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовуючи джерело і час його придбання, суд вважає, що до такого майна слід віднести 4 корів і 3 свиней, які сторонами по справі утримувались в особистому підсобному господарстві на час фактичного припинення шлюбних стосунків.

Так, Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженою наказом Державного комітету статистки України від 08 грудня 2010 року №491, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 січня 2011 року за №9/18747, передбачено, що у розділі IV «Худоба та птиця в приватній власності об'єкта на 1 січня» погосподарської книги дані про поголів'я худоби, кролів та хутрових звірів записуються на підставі перерахунку худоби в натурі в присутності особи, що відповідає за об'єкт погосподарського обліку, або іншої повнолітньої особи, яка має безпосереднє відношення до об'єкта і спроможна надати необхідну достовірну інформацію (пункт 7.6.1.).

Положенням про ідентифікацію і реєстрацію великої рогатої худоби, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 17 вересня 2003 року №342, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 жовтня 2003 року за №909/8230, передбачено, що ідентифікації і реєстрації підлягають усі тварини, які перебувають, розводяться або утримуються на території України (пункт 1.3.); ідентифікація здійснюється шляхом нумерації тварин та прикріпленням бирок з ідентифікаційним номером на кожне вухо тварини і не змінюються протягом усього її життя (пункти 1.6. і 3.4.); державна установа ветеринарної медицини видає власнику паспорт тварини (пункт 5.2.).

Аналогічне передбачено Положенням про ідентифікацію і реєстрацію свиней, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 31 грудня 2004 року №497, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 січня 2005 року за №103/10383.

Згідно даних погосподарського обліку станом на 01 січня 2015 року у домогосподарстві, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, головою якого є відповідач ОСОБА_3, обліковується лише 4 корови і 3 свині. Наявність зазначеної кількості корів станом на 02 червня 2015 року підтверджується й проведеною диспансеризацією у господарстві ОСОБА_3 (а.с.62,63,154-159,179-184).

При цьому суд вважає безпідставними твердження позивача ОСОБА_1 та показання свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_6, про те, що саме останньому належала спірна домашня худоба, так як він її купував і утримував. Такий висновок суду підтверджується відсутністю у ОСОБА_6 власного домогосподарства і відповідних відомостей погосподарського обліку, а також відсутністю документально підтверджених власних доходів, які б дозволяли йому вести окреме особисте підсобне господарство. Зазначеними особами жодних письмових доказів, які свідчили б про наявність вказаної худоби в господарстві ОСОБА_6, суду не надано, а до показань цих осіб суд ставиться критично, виходячи з їхньої зацікавленості у певному вирішенні спору, яка об'єктивно обумовлена близькими родинними стосунками між ними. Крім того, з показань свідків ОСОБА_10 (землевпорядник сільської ради) і ОСОБА_11 (лікар ветеринарної медицини) випливає, що саме ОСОБА_3 і ОСОБА_1 щороку звертались до них у зв'язку із необхідністю проведення погосподарського обліку та санітарно-ветеринарного обслуговування домашніх тварин відповідно.

Разом з цим, відповідачем ОСОБА_3 та його представником на підтвердження факту придбання та утримання у підсобному господарстві іншого поголів'я великої рогатої худоби, свиней і качок у порушення вимог ч.3 ст.10 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, а тому вказане майно не є предметом розподілу між сторонами.

Отже, спільним майном подружжя, що підлягає поділу, існує в наявності у подружжя та вартість якого визначена за погодженням між подружжям, є: мотокоса «Stihl», вартістю 3 599 грн. 00 коп., бензопила «Stihl», вартістю 3 799 грн. 00 коп., зварювальний апарат «Дніпро-М», вартістю 2 849 грн. 00 коп., телевізор «Samsung», вартістю 6 550 грн. 00 коп., морожениця «Dex», вартістю 505 грн. 00 коп., хлібопіч «Moulinex», вартістю 2 200 грн. 00 коп., мультіварка «Delfa», вартістю 810 грн. 00 коп., чайник «Saturn», вартістю 280 грн. 00 коп., морозильна камера «Wirpool», вартістю 9 300 грн. 00 коп., блендер «Rotex», вартістю 690 грн. 00 коп., пилесмок «Samsung», вартістю 600 грн. 00 коп., кормоподрібнювач (ДКУ), вартістю 2 024 грн. 00 коп., вентилятор «Benatone», вартістю 290 грн. 00 коп., всього на загальну суму 33 496 грн. 00 коп., а також без погодження вартості майна: 4 корови і 3 свині.

Згідно із ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

При цьому правила ч.4 ст.71 СК України та ст.365 ЦК України застосовуються у разі заявлення вимог про припинення частки одного з подружжя у спільному майні.

За змістом ст.71 СК України до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Таким чином, за змістом стст.63,65 СК України, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вирішуючи вимоги про поділ спільного майна подружжя, суд, враховуючи побажання кожної сторони та оцінюючи їхню потребу в певних речах, вважає за необхідне присудити позивачу ОСОБА_1 і відповідачу ОСОБА_3 майно, вартість якого є максимально близькою до вартості ? частини майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на викладене, кожному з бувшого подружжя ОСОБА_3 слід виділити майна на суму 16 748 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку:

33 496 грн. 00 коп. (вартість майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя) / 2 = 16 748 грн. 00 коп..

З вищезазначеного майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивачу ОСОБА_1 слід виділити: мотокосу «Stihl», вартістю 3 599 грн. 00 коп., телевізор«Samsung», вартістю 6 550 грн. 00 коп., мороженицю «Dex», вартістю 505 грн. 00 коп., хлібопіч «Moulinex», вартістю 2 200 грн. 00 коп., мультіварку «Delfa», вартістю 810 грн. 00 коп., чайник «Saturn», вартістю 280 грн. 00 коп., блендер «Rotex», вартістю 690 грн. 00 коп., кормоподрібнювач (ДКУ), вартістю 2 024 грн. 00 коп., а всього на загальну суму 16 658 грн. 00 коп..

Відповідачу ОСОБА_3 слід виділити: бензопилу «Stihl», вартістю 3 799 грн. 00 коп., зварювальний апарат «Дніпро-М», вартістю 2 849 грн. 00 коп., морозильну камеру «Wirpool», вартістю 9 300 грн. 00 коп., пилесмок «Samsung», вартістю 600 грн. 00 коп., вентилятор «Benatone», вартістю 290 грн. 00 коп., а всього на загальну суму 16 838 грн. 00 коп..

З метою дотримання рівності часток подружжя при поділі майна з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 90 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку:

16838 грн. 00 коп. (вартість майна, присудженого відповідачу ОСОБА_3) - 16 748 грн. 00 коп. (розмір ? частини майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя) = 90 грн. 00 коп..

Вирішуючи вимогу про поділ між сторонами 4 корів і 3 свиней, суд виходить з наступного.

Як роз'яснено у п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова ПВСУ), у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У судовому засіданні сторони визнали та не оспорювали те, що у вересні 2015 року позивач ОСОБА_1 фактично припинила шлюбні відносини із відповідачем ОСОБА_3, з підсобного господарства якого нею та її сином ОСОБА_6 були вилучені худоба та домашня птиця, у тому числі 4 корови і 3 свині. Як пояснила позивач ОСОБА_1 та підтвердили у своїх показаннях свідки ОСОБА_6 і ОСОБА_9, корови і свині були реалізовані, при цьому відповідач ОСОБА_3 будь-якої суми з отриманих грошових коштів не отримував. Вилучення худоби з підсобного господарства ОСОБА_3 відбулося без його згоди, так само як і її реалізація. Зазначене також підтверджується матеріалами справи в частині проведеної перевірки правоохоронним органом заяв відповідача ОСОБА_3 про заволодіння позивачем ОСОБА_1 спірним майном, яке мало місце у вересні 2015 року (а.с.65-70,114-123).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що за вказаних обставин з позивача ОСОБА_1 слід стягнути на користь відповідача ОСОБА_3 компенсацію ? вартості 4 корів і 3 свиней.

Визначаючи вартість худоби, судом враховано те, що позивач ОСОБА_1 фактично не погодилась із вартістю цього майна, яка була зазначена відповідачем ОСОБА_3. При цьому за законом вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (п.22 Постанови ПВСУ).

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України судом роз'яснено сторонам право заявити клопотання про призначення товарознавчої експертизи для встановлення вартості спірного майна. Однак, сторони не вважали за необхідне призначення зазначеної експертизи.

Оскільки сторонами не надано інших доказів на підтвердження дійсної вартості спірного майна, а від проведення відповідної експертизи вони відмовились, суд виходив з наданих сторонами доказів.

Так, довідкою від 12 листопада 2015 року суб'єкт підприємницької діяльності - приватний підприємець ОСОБА_12 підтвердила, що на торгівельному майданчику, розташованому в смт Розівка Розівського району Запорізької області, середня вартість голови великої рогатої худоби (корови дійної) віком 4-5 років складає від 12 000 грн. 00 коп. до 14 000 грн. 00 коп., а середня вартість свині (свиноматки) - 7 000 грн. 00 коп. (а.с.64).

Твердження позивача ОСОБА_1 та її представника про завищення вартості худоби є голослівними та жодними доказами не підтверджуються.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що вартість 4 корів і 3 свиней складає 73 000 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку:

(13 000 грн. 00 коп. (вартість однієї корови) * 4 (кількість корів)) + (7 000 грн. 00 коп. (вартість однієї свині) * 3 (кількість свиней)) = 73 000 грн. 00 коп..

Відповідно, компенсація ? вартості вищевказаної худоби складає 36 500 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку:

73 000 грн. 00 коп. (вартість спірної худоби) / 2 = 36 500 грн. 00 коп..

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову ОСОБА_1 і зустрічного позову ОСОБА_3.

Вирішуючи питання про розподіл понесених сторонами судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правову допомогу.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, стст.84,88,89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (далі - Постанова ПВССУ), стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу, позивач ОСОБА_1 надала до суду акт про виконання роботи та надання послуги від 22 вересня 2015 року та квитанції №53/15-ц від 22 вересня 2015 року і №63/15-ц від 22 грудня 2015 року (а.с.149-151).

У вищевказаному акті зазначено складові витрати на правову допомогу на загальну суму 5 000 грн. 00 коп., що були належним чином перевірені судом.

Заявлені вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу відповідають матеріалам справи та не перевищують граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу, передбаченого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Згідно вказаного акту та журналів судових засідань, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за консультацію позивача, підготовку та складання представником позовної заяви, за участь представника позивача - адвоката Гришка Р.В. у судових засіданнях складає 3 500 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку:

10 (кількість витрачених адвокатом годин на правову допомогу позивачу ОСОБА_1) * 500 грн. 00 коп. (вартість години наданої адвокатом правової допомоги) = 5 000 грн. 00 коп..

При цьому вартість години наданої адвокатом правової допомоги не перевищує встановлений законом граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних і адміністративних справах», який складає 551 грн. 20 коп., виходячи з розрахунку:

1 378 грн. 00 коп. (розмір мінімальної заробітної плати) * 40% (встановлений законом відсоток від розміру мінімальної заробітної плати для визначення граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу) / 100% = 551 грн. 20 коп..

Враховуючи вищенаведене, що позивачем ОСОБА_1 понесені витрати пов'язані із оплатою правової допомоги (на оплату праці адвоката Гришка Р.В.), які перебувають у безпосередньому зв'язку із розглядом справи, то відповідно до правил ст.84 ЦПК України такі витрати підлягають відшкодуванню.

Відповідачем ОСОБА_3 не представлено суду документального підтвердження витрат за надання правової допомоги його представником - адвокатом Комарем Г.І..

Відповідно до п.35 Постанови ПВССУ вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При вирішенні спору суд розподіляє судові витрати між сторонами пропорційно до задоволених вимог сторін, а тому з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню різниця судових витрат у розмірі 1 053 грн. 43 коп., виходячи з розрахунку:

1)16 658 (розмір задоволених вимог ОСОБА_1) * 5 586 грн. 82 коп. (сума судового збору за позовом ОСОБА_1 та сума понесених витрат на правову допомогу) / 58 682 грн. (ціна позову ОСОБА_1) = 1 585 грн. 92 коп.;

2)53 248 грн. 00 коп. (розмір задоволених вимог ОСОБА_3) * 683 грн. 48 коп. (сума сплаченого судового збору ОСОБА_3) / 68 347 грн. (ціна позову ОСОБА_3) = 532 грн. 49 коп.;

3)1 585 грн. 92 коп. - 532 грн. 49 коп. = 1 053 грн. 43 коп..

На підставі вищевикладеного, керуючись стст.57, 58, 60, 63, 65, 69-71 СК України, стс.189, 316 ЦК України, стст.10, 11, 60, 79, 84, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3, - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 наступне рухоме майно: мотокосу «Stihl», вартістю 3 599 (три тисячі п'ятсот дев'яноста дев'ять) гривень 00 копійок, телевізор «Samsung», вартістю 6 550 (шість тисяч п'ятсот п'ятдесят) гривень 00 копійок, мороженицю «Dex», вартістю 505 (п'ятсот п'ять) гривень 00 копійок, хлібопіч «Moulinex», вартістю 2 200 (дві тисячі двісті) гривень 00 копійок, мультіварку «Delfa», вартістю 810 (вісімсот десять) гривень 00 копійок, чайник «Saturn», вартістю 280 (двісті вісімдесят) гривень 00 копійок, блендер «Rotex», вартістю 690 (шістсот дев'яноста) гривень 00 копійок, кормоподрібнювач (ДКУ), вартістю 2 024 (дві тисячі двадцять чотири) гривні 00 копійок, а всього на загальну суму 16 658 (шістнадцять тисяч шістсот п'ятдесят вісім) гривень 00 копійок.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити у власність ОСОБА_3 наступне рухоме майно: бензопилу «Stihl», вартістю 3 799 (три тисячі сімсот дев'яноста дев'ять) гривень 00 копійок, зварювальний апарат «Дніпро-М», вартістю 2 849 (дві тисячі вісімсот сорок дев'ять) гривень 00 копійок, морозильну камеру «Wirpool», вартістю 9 300 (дев'ять тисяч триста) гривень 00 копійок, пилесмок «Samsung», вартістю 600 (шістсот) гривень 00 копійок, вентилятор «Benatone», вартістю 290 (двісті дев'яноста) гривень 00 копійок, а всього на загальну суму 16 838 (шістнадцять тисяч вісімсот тридцять вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області від 29 березня 1999 року) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою: АДРЕСА_2, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3, виданий Розівським РВ УМВС України в Запорізькій області від 30 жовтня 2003 року) компенсацію у різниці вартості поділеного спільного рухомого майна у розмірі 90 (дев'яноста) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості ? (однієї другої) частини вартості 4 (чотирьох) корів і 3 (трьох) свиней в сумі 36 500 (тридцяти шести тисяч п'ятисот) гривень 00 копійок.

В задоволенні інших вимог первісного позову та зустрічного позову, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 різницю понесених судових витрат у розмірі 1 053 (однієї тисячі п'ятдесяти трьох) гривень 43 (сорока трьох) копійок.

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції - Розівський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-денного строку з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.М.Кущ