Справа № 126/163/16-ц
Провадження № 2/126/165/2016
"18" лютого 2016 р. м. Бершадь
Бершадський районний суд
в складі головуючого судді Хмель Р.В.
секретар Дончик О. .А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення боргу за договором позики, -
20 вересня 2014 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 10 000 грн., які останній зобов'язався повернути до 20 вересня 2015 року. На підтвердження укладення даного договору позичальник надав письмову розписку.
Однак, 20.09.2015 року відповідач боргу не повернув. Після неодноразових звернень позивача ОСОБА_2 відмовився добровільно повертати борг, посилаючись на нестачу коштів.
З урахуванням викладеного, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч грн.), а також 551, 20 грн. судового збору та 500 грн. витрат на адвоката.
Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без участі позивача та просив позовні вимоги задовольнити.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання двічі не з'явився та не надав до суду жодних заяв чи клопотань.
Тому суд, враховуючи наведене, в порядку ч. 4 ст. 169 ЦПК України прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявних у матеріалах доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що у відповідності до положень ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За правилами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Матеріалами справи підтверджено, що 20.09.2014 року сторони уклали договір позики на суму 10 000 грн. строком до 20.09.2015 року, про що позичальник надав письмову розписку (а.с.4). За умовами договору позивач передав ОСОБА_2 вказані грошові кошти, а він в свою чергу прийняв дані кошти та зобов'язався повернути їх в повному розмірі до 20.09.2015 року. Протилежне в судовому засіданні не висловлювалось. Жодних доказів недійсності даної розписки суду не надано.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.
Ч.1 ст. 88 ЦПК України визначає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд вважає, що суму сплаченого судового збору слід стягнути з відповідача так само як і витрати на правову допомогу, які на думку суду є співмірними, із наданими послугами по складанню позовної заяви .
Керуючись ст.ст. 202, 203, 204, 215, 230, 233, 509, 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, суд,-
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч грн. 00 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одна грн. 00 коп.) судового збору та 500 грн. (п'ятсот грн.) витрат на правову допомогу.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Вінницької області через Бершадський районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Р. В. Хмель