Справа № 127/3333/15-ц Провадження № 22-ц/772/1362/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Жданкіна В.В.

Суддів: Ковальчука О.В. , Марчук В.С.

При секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду від 04 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу , -

В с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що 16.06.2011 року він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 400 000,00 грн. та 50 000,00 доларів США, а останній зобовязувався їх повернути в строк до 16.12.2011 року, із щоквартальною сплатою 16% річних нарахованих на борг в гривнях та 10 % річних нарахованих на борг в доларах США. У випадку ненадходження за 10 днів повідомлення про повернення коштів, зобовязання продовжується ще на 3 місяці. 16.03.2012 року він та ОСОБА_3 змінили зобовязання, перевівши усю суму позики в національну валюту, розмір якої склав 801 250,00 грн., із щоквартальною сплатою 18 % річних та її повним поверненням до 16.09.2012 року. Проте, станом на 25.12.2014 року відповідач позику йому не повернув і взяті на себе зобовязання не виконав, тому просив стягнути з відповідача 1 597 016,23 грн., з яких: 801 250,00 грн. - сума позики, 47880 грн. та 3748,50 доларів США - відсотки за період з 16.06.2011 року по 16.03.2012 року; 420656, 25 грн. - відсотки за період з 16.03.2012 року по 19.12.2014 року, 222084,55 грн. - інфляційні втрати, а також судовий збір.

В ході розгляду справи позивач неодноразово змінював позовні вимоги, останніми просив стягнути з відповідача на його користь борг станом на 07.05.2015 року в сумі 811 719,00 грн., з яких : 312 850,00 грн. сума позики; 273 895,00 грн. - проценти за користування коштами та 224 974,71 грн. інфляційні втрати.

Справа слухалась судами неодноразово.

Рішенням Вінницького міського суду від 04.06.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що розписка від 30.04.2013 року є новим договором позики, де встановлено нову суму боргу, тоді як насправді дана розписка посвідчує лише повернення частини боргу в сумі 488 400 грн. та залишок основної суми позики в розмірі 312 850 грн. Суд допустив порушення ст.534 ЦК України, зарахувавши повернуті ОСОБА_3 кошти в рахунок сплати основної суми боргу, а не в рахунок процентів, як передбачено вказаною нормою.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 13.10.2015 року рішення Вінницького міського суду від 04 червня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 312 850,00 грн., проценти за користування коштами в розмірі 1980,49 доларів США, що еквівалентно 43 194,49 грн. та інфляційні втрати за період з 01.05.2013 року по 20.05.2015 року в розмірі 224 974,71 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016 року рішення апеляційної інстанції від 13.10.2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 16.06.2011 року ОСОБА_2 надав, а відповідач отримав позику в розмірі 400 000 грн. та 50 000 доларів США, котру зобовязувався повернути в строк до 16.12.2011 року, із щоквартальною сплатою 16% річних на борг в гривнях та 10 % річних на борг в доларах США. У випадку ненадходження за 10 днів повідомлення про повернення коштів, зобовязання продовжується ще на 3 місяці.

Оскільки ОСОБА_3 повідомлення про повернення коштів не направляв, то зобовязання було продовжено ще на 3 місяці, тобто до 16.03.2012 року.

Отже, відповідач на вказану дату зобовязувався повернути ОСОБА_2 позику в розмірі 400 000 грн. та 50 000 доларів США і сплатити проценти за користування ними в розмірах: 48 000,00 грн. проценти, нараховані на борг в гривнях та 3750,00 доларів США проценти, нараховані на борг в іноземній валюті.

Будь-яких даних про виконання цієї частини зобовязання на вказану дату суду не надано.

Зі змісту ст.654 ЦК України вбачається, що зміна договору вчиняється у такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлюється договором або законом.

16.03.2012 року сторони змінили договір позики, перевівши борг по курсу в національну валюту (400 000 грн. + 50 000 доларів США х 8,025 = 801 250 грн.) і вказали з цієї дати суму боргу 801 250 грн., а також новий строк повернення коштів до 16.09.2012 року і нову процентну ставку в розмірі 18 % річних.

Інші документи, надані сторонами, є по суті розписками, що підтверджують лише виконання договору позики.

Документ від 30.04.2013 року не є новим договором, оскільки не містить нових суми позики, розміру процентів і дати повернення коштів, а є документом, яким ОСОБА_2 підтвердив отримання від ОСОБА_3 в рахунок боргу 488400 грн. і яким сторони погодили залишок боргу в розмірі 312850 грн.

Відповідно до ст.354 ЦК України у разі недостатності суми проведення платежу для виконання грошового зобовязання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, повязані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Разом з тим, з арифметичного обрахунку вбачається, що сторони погодили, зокрема, ОСОБА_2 погодився зарахувати повернені 488400 грн. саме на погашення суми позики, оскільки в такому разі залишок позики буде складати саме таку суму (801 250 грн. 488 400 = 312 850 грн.).

Враховуючи викладене та те, що сам позикодавець зарахував повернуті кошти в погашення позики, відсутні підстави для застосування черговості погашення, передбаченої ст.354 ЦК України.

Надані ж інші розписки ОСОБА_2 про отримання ним коштів, не містять даних, що вказували б на погашення конкретної частини заборгованості (позики, процентів), тому колегія суддів вважає необхідним застосувати п.2 ч.1 ст.354 ЦК України і зарахувати їх в рахунок погашення процентів.

Таким чином, розмір заборгованості за період з 16.06.2011 року по 16.03.2012 року складає: за позикою 50 000 доларів США та 400 000 грн., за процентами у валюті - 3750 доларів США і у гривні 48 000 грн.

Розмір заборгованості за період з 16.03.2012 року по день закінчення договору - 16.09.2012 року, з врахуванням переведення суми позики в гривню, складає : за позикою 801 250 грн., за процентами 72 112,50 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.04.2013 року ОСОБА_2 отримав в рахунок боргу 488400 грн., а залишок позики склав 312850 грн.

Отже, на вказану дату розмір заборгованості відповідача складає: за позикою 312 850 грн., за процентами у валюті - 3750 доларів США і у гривні 120 112,50 грн. (48 000 грн. + 72 112,50 грн)

Крім того, ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу отримав: 23.01.2014 року 35 000 грн., 27.05.2014 року 40 000 грн., 02.08.2014 року 38 000 грн., 31.12.2014 року 35 000 грн., а всього 148 000 грн.

Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

2. Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Тобто, відсутність у договорі умови про винагороду не означає, що договір є безоплатним. В цьому разі розмір відсотків визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Для того, щоб договір позики вважався безоплатним, необхідно прямо в договорі встановити норму, що відсотки за договором не нараховуються або інший рівнозначний вислів.

Проценти за договорами позики можуть сплачуватися позикодавцем у будь-якому погодженому сторонами порядку (у тому числі й одноразово), а якщо такий порядок сторонами не визначений, проценти мають сплачуватися щомісяця до дня фактичного повернення грошового боргу (абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК).

Як вбачається з розписки від 30.04.2013 року, залишок боргу склав 312850 грн. і прямого посилання в розписці на те, що відсотки на вказану суму не будуть нараховуватись немає, оскільки щодо порядку і розміру виплати відсотків сторони домовились 16.02.2012 року.

Тобто, у розписці від 30.04.2013 року зафіксовано залишок боргу (312 850 грн.) після повернення певної частини боргу (448 400 грн.). а тому відсутність у розписці вказівки щодо виплати відсотків не може розцінюватись, як зміна умов договору.

Оскільки вказані суми були сплачені в гривнях і повністю погашено проценти, нараховані на борг в гривнях в розмірі 120 112,50 грн., то решту суми необхідно зарахувати по курсу на погашення процентів у валюті. Залишок заборгованості за процентами становить 1980,49 доларів США.

Розмір заборгованості за договором позики ОСОБА_3 станом на 07.05.2015 року, з врахуванням усіх сплачених сум, складається з заборгованості за позикою в розмірі 312 850,00 грн. і заборгованості за процентами, нарахованими на борг в іноземній валюті яка підлягає стягненню - 1980,49 доларів США що еквівалентно 51710,59 грн. Також, підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат від неповернення коштів за вказаний позивачем період з 01.05.2013 року по 20.05.2015 року в розмірі 224 974,71 грн., згідно ст.625 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 354, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.88, 307, 309, 316 ЦПК України, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду від 04 червня 2015 року скасувати та постановити нове.

ОСОБА_4 Спиридоновича до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 312 850,00 грн., проценти за користування коштами в розмірі 1980,49 доларів США, що еквівалентно 51 710,59 грн. та інфляційні втрати за період з 01.05.2013 року по 20.05.2015 року в розмірі 224 974,71 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: