Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Завгородньої І.М., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання незаконним і скасування наказу, зміну дати і підстав звільнення та стягнення вихідної допомоги, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про визнання незаконним і скасування наказу, зміну дати і підстав звільнення та стягнення вихідної допомоги.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що він з 2004 року працював в Полтавському обласному філіалі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». 07 грудня 2015 року він подав заяву про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, але його було звільнено 09 грудня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ виконавчого директора Полтавської обласної дирекції акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» від 09 грудня 2015 року № 1196-17 к про його звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, визнати, що трудовий договір між ним та відповідачем розірвано, а трудові відносини припинено 07 грудня 2015 року за ч. 3 ст. 38 КЗпП України на підставі його заяви від 07 грудня 2015 року та зобов'язати відповідача внести до трудової книжки відповідні виправлення, а саме змінити дату та підстави звільнення з 09 грудня 2015 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України на 07 грудня 2015 року згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а також стягнути з відповідача на його користь вихідну допомогу передбачену ст. 44 КЗпП України у розмірі середнього заробітку за два місяці у розмірі 14 494 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 31 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що ОСОБА_4 після подачі заяв про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України від 03 грудня 2015 року та 07 грудня 2015 року працював у звичному режимі, дотримуючись правил внутрішнього розпорядку, маючи намір продовжувати роботу та не вимагаючи свого звільнення з роботи, крім того про своє звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України він був повідомлений у встановлений законом спосіб та йому було запропоновано інші посади, проте від запропонованих посад він відмовився, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 31 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

І.М.Завгородня

О.В.Попович