Справа № 2/359/1292/16
РІШЕННЯ

Іменем України

18 серпня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Журавського В.В.

при секретарі - Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 центральної районної лікарні, третя особа Управління соціального захисту населення ОСОБА_2 міської ради про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вона є опікуном своєї недієздатної матері ОСОБА_3 та постійно здійснює догляд за підопічною. Міжрайонною психіатричною МСЕК було встановлено ОСОБА_3 другу групу інвалідності загального захворювання довічно. 15 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до лікаря-психіатра ОСОБА_2 ЦРЛ з питанням, який порядок видачі висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу. Лікар-психіатр ОСОБА_2 ЦРЛ надала позивачу перелік необхідних документів для висновку, які в подальшому позивач передала лікарю-психіатру. 05 березня 2014 року лікар-психіатр ОСОБА_2 ЦРЛ повідомила ОСОБА_1, що голова ЛКК відмовив проводити лікарську комісію та надавати відповідний висновок. 28 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулась з письмовою заявою до головного лікаря ОСОБА_2 ЦРЛ із проханням надати висновок щодо необхідності постійного стороннього догляду за ОСОБА_3 На що 26 січня 2016 року отримала відповідь, що до адміністрації ОСОБА_2 ЦРЛ не надходила заява відповідного змісту від ОСОБА_1 08 лютого 2016 року ОСОБА_1 повторно звернулась з заявою про видачу висновку щодо необхідності постійного стороннього догляду за ОСОБА_3 внаслідок психічного розладу, на що одержала відмову за вих. №437 від 09 березня 2016 року. Позивач стверджує, що оскільки ОСОБА_3 визнана недієздатною, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що виражається у тому, що вона частково чи повністю може контролювати свою поведінку тільки за допомогою інших осіб. Даний факт свідчить про необхідність стороннього догляду за ОСОБА_3 ОСОБА_4 тому ОСОБА_1 просить суд визнати протиправними дії ОСОБА_2 ЦРЛ 05 березня 2014 року, що полягають у відмові провести лікарську комісію і надати висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за ОСОБА_3 внаслідок психічного розладу; визнати протиправними дії ОСОБА_2 ЦРЛ 26 січня 2016 року та 09 березня 2016 року, що полягають у відмові надати висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догляду за ОСОБА_3, а також зобовязати ОСОБА_2 ЦРЛ провести лікарську комісію та надати висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом ІІ групи ОСОБА_3 внаслідок психічного розладу, у строки, визначені чинним законодавством.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала позов та просила суд задовольнити його.

Представник відповідача ОСОБА_2 ЦРЛ у судове засідання не зявився. Головний лікар ОСОБА_2 ЦРЛ ОСОБА_5 направив до суду письмові заперечення, якими просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування свої заперечень вказав на те, що у недієздатної ОСОБА_3 немає жодної обмеженості життєдіяльності, передбаченої Інструкцією про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу. Згідно довідки до акту огляду МСЕК №0418431 від 29 жовтня 2013 року, виданої ОСОБА_3, в графі «Висновок про умови та характер праці» зроблено висновок: «Може працювати в створених умовах». Будь-які дані щодо необхідності постійного стороннього догляду, якого потребує ОСОБА_3 відсутні. ОСОБА_3 самостійно себе обслуговує, самостійно пересувається, орієнтується в часі і просторі, самостійно ходить по місту, відвідує магазини, самостійно приходить на прийом до лікаря, їздить в смт. Глеваха.

Представник УСЗН ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_4 надав до суду заяву, якою просив розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є опікуном своєї недієздатної матері ОСОБА_3, яка є інвалідом ІІ групи загального захворювання довічно. Вказані обставини підтверджуються копією рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2009 року та копією довідки до акту огляду МСЕК сер. КИО-1 №0431917 від 06 листопада 2014 року (а.с.4,6).

З довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №443 від 11 березня 2016 року, виданої КП «ЖРЕУ», вбачається, що ОСОБА_1 проживає разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

28 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до головного лікаря ОСОБА_2 ЦРЛ ОСОБА_5 з заявою досудового вирішення питання, в якій керуючись ст.5 Закону України «Про психіатричну допомогу» та постановою Кабінету Міністрів України №1192 від 02 серпня 2000 року, просила надати висновок лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розгляду своєї підопічної ОСОБА_3 (а.с.8).

У відповідь на вказану заяву головний лікар ОСОБА_2 ЦРЛ направив позивачу лист, яким повідомив, що відповідний висновок надається за наявності заяви особи, яка проживає з інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розгляду. В той час як ОСОБА_1 заяву не подавала (а.с.9).

08 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулась до головного лікаря ОСОБА_2 ЦРЛ ОСОБА_5 з заявою, якою просила надати висновок лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом ІІ групи внаслідок психічного розладу своєї матері ОСОБА_3 (а.с.10).

ОСОБА_2 ЦРЛ від 09 березня 2016 року позивачу було повідомлено, що згідно інструкції про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розгляду, п.5, на підставі наказу МОЗ №667 від 31 липня 2013 року підстав для надання висновку ЛКК ОСОБА_3 немає (а.с.11).

Відповідно до ст.5 Закону України «Про психіатричну допомогу» держава гарантує

грошову допомогу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, особі, яка проживає разом з інвалідом I чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, - на догляд за ним. Розмір зазначеної допомоги розраховується як різниця між трьома прожитковими мінімумами на кожного члена сім'ї та середньомісячним сукупним доходом сім'ї за попередні шість місяців, але не може бути більше, ніж мінімальна заробітна плата.

Згідно з положенням п.1 та п.3 Інструкції про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України №667 від 31 липня 2013 року висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією (далі - ЛКК) закладу охорони здоровя за місцем проживання чи реєстрації інваліда.

Висновок ЛКК видається протягом одного робочого дня за наявності заяви особи, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу та здійснює за ним постійний сторонній догляд, у довільній формі, а також медичної карти амбулаторного хворого за формою №025/0, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров'я України від 14 лютого 2012 року №110, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за №661/20974 (далі - форма 025/о).

За правилами ч.1 та ч.4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч цьому в матеріалах цивільної справи відсутні належні докази на підтвердження того, що у 2013 році та у 2014 році ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_2 ЦРЛ з заявою про надання висновку ЛКК щодо необхідності постійного стороннього догляду за своєю недієздатною матірю ОСОБА_3, а також, що ОСОБА_2 ЦРЛ 05 березня 2014 року відмовила позивачу у проведенні лікарської комісії та наданні висновку ЛКК.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій ОСОБА_2 ЦРЛ 05 березня 2014 року, що полягають у відмові в проведенні лікарської комісії і надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом ІІ групи ОСОБА_3, внаслідок психічного розладу, задоволенню не підлягають.

При цьому, у відповідності до п.5 Інструкції підставою для надання висновку ЛКК закладу охорони здоровя щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом IІ групи внаслідок психічного розладу є постійна (упродовж не менше місяця) наявність в інваліда одного з перелічених видів обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування - здатність до самообслуговування за допомогою інших осіб та нездатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до самостійного пересування - здатність до самостійного пересування за допомогою інших осіб та нездатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності до орієнтації - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування - здатність до спілкування за допомогою інших осіб та нездатність до спілкування з використанням допоміжних засобів; обмеження здатності контролювати свою поведінку - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою інших осіб. Обмеження життєдіяльності повинні бути зумовлені психічним розладом.

З суті заперечень ОСОБА_2 ЦРЛ вбачається, що у недієздатної ОСОБА_3 не виявлено жодної обмеженості життєдіяльності, передбаченої Інструкцією про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу.

До того ж з довідок до акту огляду МСЕК №0418431 від 29 жовтня 2013 року та №0431917 від 06 листопада 2014 року, виданих ОСОБА_3 в графі «Висновок про умови та характер праці» зроблено висновок, що ОСОБА_3 може працювати у створених умовах.

Відповідно до п.2.2 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоровя №561 від 05 вересня 2011 року, визначені критерії життєдіяльності людини: здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності та параметри оцінки останніх.

Так, здатність до трудової діяльності - сукупність фізичних та духовних можливостей людини, яка визначається станом здоров'я, що дозволяє їй займатися різного виду трудовою діяльністю. Професійна працездатність - здатність людини якісно виконувати роботу, що передбачена конкретною професією, яка дозволяє реалізувати трудову зайнятість у певній сфері виробництва відповідно до вимог змісту і обсягу виробничого навантаження, встановленого режиму роботи та умов виробничого середовища. Параметри оцінки - збереження або втрата професійної здатності, можливість трудової діяльності за іншою професією, яка за кваліфікацією дорівнює попередній, оцінка допустимого обсягу роботи у своїй професії і посаді, можливість трудової зайнятості в звичайних або спеціально створених умовах. Порушення професійної працездатності - найчастіша причина соціальної недостатності, яка може виникати первинно, коли інші категорії життєдіяльності не порушені, або вторинно на основі обмеження життєдіяльності. Здатність до праці за конкретною професією у інвалідів з обмеженням інших критеріїв життєдіяльності може бути збережена повністю або частково чи відновлена засобами професійної реабілітації, після чого інваліди можуть працювати у звичайних або спеціально створених умовах з повною чи неповною тривалістю робочого часу. Висновок про нездатність до трудової діяльності готується лише у разі згоди інваліда (крім випадків, коли інваліда визнано недієздатним).

Таким чином, суд погоджується з доводами ОСОБА_2 ЦРЛ, що у ОСОБА_3 відсутні обмеження життєдіяльності щодо трудової діяльності.

В той же час, суд обєктивно позбавлений можливості встановити наявність чи відсутність у ОСОБА_3 будь-яких інших видів обмеження життєдіяльності як то здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання. Оскільки, ОСОБА_2 ЦРЛ встановлено, що ОСОБА_3 самостійно себе обслуговує, самостійно пересувається, орієнтується в часі і просторі, самостійно ходить по місту, відвідує магазини, самостійно приходить на прийом до лікаря.

Крім цього, доводи позивача на, що ОСОБА_3 не здатна частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб. На підтвердження чого, ОСОБА_1 надала висновок ДІМ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області від 20 листопада 2013 року (а.с.54), висновок старшого ДІМ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області від 15 травня 2015 року (а.с.55), висновок старшого ДІМ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області від 05 червня 2015 року (а.с.56). Зі змісту даних висновків встановлено, що від ОСОБА_1 надходили повідомлення до Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області, що її матір вчинює сварки та суперечки.

Проте, з огляду на те, що Інструкцією, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України №667 від 31 липня 2013 року, відповідне обмеження життєдіяльності, яке виявлене у інваліда ІІ групи, стосовно якого поставлено питання щодо необхідності постійного стороннього догляду, повинно мати постійний характер, тобто тривати не менше одного місяця.

Всупереч цьому, надані позивачем письмові докази, не можуть свідчити, що ОСОБА_3 не може контролювати свою поведінку та потребує допомоги сторонніх осіб для контролю за своєю поведінкою.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_2 ЦРЛ, дослідивши медичну документацію, не знайшла в поведінці ОСОБА_3 жодного виду обмеження життєдіяльності, а тому прийняла правильне рішення щодо відмови в наданні висновку ЛКК щодо необхідності постійного стороннього догляду за ОСОБА_3 внаслідок психічного розладу.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дії ОСОБА_2 ЦРЛ 26 січня 2016 року та 09 березня 2016 року, що полягають у відмові надати висновок ЛКК щодо необхідності стороннього догляду за ОСОБА_3, задоволенню не підлягають.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що згідно п.3 та п.6 Інструкції про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, висновок ЛКК видається строком на 6 місяців. Висновок ЛКК видається протягом одного робочого дня за наявності заяви особи.

Тому, позивач не позбавлена можливості повторно звернутись ЛКК ОСОБА_2 ЦРЛ на предмет видачі висновку про потребу в постійному сторонньому догляді за ОСОБА_3

На підставі викладеного та керуючись п.1, п.3, п.5, п.6 Інструкції про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоровя України №667 від 31 липня 2013 року, п.2.2 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоровя №561 від 05 вересня 2011 рокуст.5 Закону України «Про психіатричну допомогу», ст.ст.8, 10, 57, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 по визнанню дій ОСОБА_2 ЦРЛ 05.03.2014 p., 26.01.2016 р., 09.03.2016 р., що полягають у відмові провести лікарську комісію і надати висновок лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом II групи ОСОБА_3 внаслідок психічного розладу протиправними, зобов'язання ОСОБА_2 ЦРЛ провести лікарську комісію та надати висновок лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом II групи ОСОБА_3 внаслідок психічного розладу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський