Справа № 510/858/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2016 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-при секретарі Фурсовой А.А.

розглянувши у попередньому відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав відповідну заяву.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі та участі позивача.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі продажу 1995р.; копія рішення виконкому Ренійської міської ради № 133 від 08.12.1994р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості гаражу Літ. А, по вул.. Ізмаїльська, 48 в м. Рені.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що представник позивача звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 11.05.1995р. належить на праві власності незакінчений будівництвом гараж, розташований по вул. Ізмаїльська, № 48 в м. Рені Одеської області.

У 2003 році між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про купівлю продаж гаражу, розташованого по вул. Ізмаїльська, № 48 в м. Рені Одеської області. Так, відповідач продав позивачу вищевказаний гараж, передавши їй у володіння та користування фактично належний їй гараж, отримавши за це грошову компенсацію. На момент фактичного укладення угоди про купівлю-продаж нерухомості, позивач не могла оформити її у письмовому вигляді та засвідчити нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідача не була виготовлена.

Таким чином, з 2003р. по теперішній час, позивач фактично, відкрито володіє гаражем, розташованим по вул. Ізмаїльська, 48 в м. Рені Одеської області, стежить за його технічним станом, зберігає там свої речі.

З 2003 р. відповідач жодного разу не витребував у позивача майно, вимог щодо повернення гаражу не висував, на нього не претендує. Позивач стверджує, що неодноразово зверталася до відповідача, із проханням переоформити гараж на неї належним чином, але відповідач кожен раз запевняв її , що документи виготовлюються. На сьогоднішній день, позивач продовжує користуватися вищевказаним нерухомим майном, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується гаражем та земельною ділянкою, утримує його та зберігає там свої речі.

У звязку із вищевикладеними обставинами представник позивача вважає, що позивач має всі підстави для визнання за нею право власності на гараж по вул. Ізмаїльська, 48 в м. Рені Одеської області, оскільки вона правомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє чужим майном протягом 12 років, а тому право власності на це нерухоме майно може бути визнано за нею.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до вимог п. 1 та 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом (тобто з 01 січня 2001 року).

Як виходить з доводів представника позивача, у 2003 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була досягнута домовленість про купівлю-продаж гаражу, розташованого по вул. Ізмаїльська, 48 в м. Рені Одеської області. Відповідач, як фактичний власник, не маючи на той час відповідних правовстановлюючих документів на нерухомість, продав позивачу вищевказаний гараж, передавши у володіння та користування фактично належний йому обєкт нерухомості, отримавши за це грошову компенсацію. На момент фактичного укладання угоди про купівлю-продаж нерухомості, позивач не могла оформити правочин у письмовому вигляді та засвідчити його нотаріально, оскільки правовстановлююча документація на відповідача не була виготовлена.

Таким чином, з 2003р. по теперішній час позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє вищевказаним нерухомим майном, утримує його та зберігає там свої речі. За весь час володіння позивачем вищевказаним гаражем, відповідач не предявив до позивача жодних вимог про витребування нерухомості, не брав участі у її утриманні та не ніс витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді ОСОБА_2 не заперечував щодо фактів, вказаних у позові, визнав позовні вимоги в повному обсязі, про що надав відповідну заяву.

Таким чином, суд встановив, що володіння позивачем гаражем, розташованим по вул. Ізмаїльська, 48 в м. Рені є добросовісним, правомірним, відкритим (позивач, вважаючи себе власником, користувалася гаражем, утримує його та зберігає там свої речі, та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що гараж, розташований по вул. Ізмаїльська, 48 в м. Рені Одеської області цілком з законних підстав було передано у володіння та користування ОСОБА_1 внаслідок чого остання набула право власності на нього за набувальною давністю.

З урахуванням викладених представником позивача та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги представника позивача щодо визнання за позивачем права власності на вищевказаний обєкт нерухомості.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 130, 174, 60, 212, 213 ЦПК України, ст. ст. 5, 15, 328, 330, 338, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку набувальної давності право власності на гараж, розташований по вул. Ізмаїльська, 48 в м. Рені Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник