У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 31 березня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Гончара В.П., Остапчука Д.О., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», приватного нотаріуса Куркан Наталії Федорівни, третя особа - відділ Державної виконавчої служби Овідіопільського районного управління юстиції Одеської області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Донецької області від 03 вересня 2015 року, за касаційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 березня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2015 року в с т а н о в и л а: У березні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Фінанси та кредит» ( далі - ПАТ «Фінанси та кредит»), приватного нотаріуса Куркан Наталії Федорівни, третя особа - відділ Державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», без отримання позивачами письмової вимоги кредитора про усунення порушень основного зобов'язання та без доведення безспірності заборгованості за кредитним договором. Зазначили, що 27 лютого 2007 року між ПАТ !Фінанси та кредит» та ОСОБА_5. З.М. було укладено кредитний договір за умовами якого банк надав їй кредит у розмірі 250 000 доларів США на строк до 20 лютого 2014 року зі сплатою 14% річних та комісії за розрахункове-касове обслуговування. З метою забезпечення виконання зобов'язання 28 лютого 2007 року між ПАТ «Фінанси та кредит» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір за умовами якого останній передав у іпотеку банку земельну ділянку площею 0,0500 га, яка належить на праві власності іпотекодателю та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, 01 лютого 2008 року приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Куркан Н.Ф. було вчинено виконавчий напис щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0500 га за адресою: АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що вищевказаний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат» та постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»позивачі просили визнати його таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. У поданій касаційній скарзі скаржник ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, просять скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2015 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився касаційний суд, виходив із того, що спірний виконавчий напис вчинений нотаріусом із дотриманням вимог законодавства. Відповідно до частин першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, у цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до пункту 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. На час вчинення виконавчого напису спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, не існував. Посилання в касаційні скарзі на те, що в листах-претензіях (а.с. 96-99) зазначені різні суми заборгованості по кредитному договору, є безпідставними та спростовуються зазначеними листами. Зокрема, в листі-повідомлені № 5109/1 від 15.11.2007 року на ім'я ОСОБА_4 (а.с.96) зазначається заборгованість станом на 15.11.2007 року - 274 533,94 долари США (що еквівалентно 1 386 396,40 грн за офіційним курсом НБУ станом на 15.11.2007 року за 1 долар США), в тому числі 239 308,75 доларів США - заборгованість по кредиту. Така ж сама заборгованість зазначені в листі № 5167/1 від 19.11.2007 року (а.с.98). Також є необґрунтованим посилання у касаційній скарзі на те, що позивачі не підтверджують підписи у письмових попередженням № 5109/1 від 15.11.2007 року та № 5167/1 від 19.11.2007 року, оскільки судом була призначення почеркознавча експертиза по справі. Оскільки позивачі не сплатили за проведення експертизи, то ухвала суду від 04 вересня 2013 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи була залишена без виконання (а.с.101, 106). Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Розглядаючи спір та переглядаючи спір в апеляційному порядку суди попередніх інстанцій вірно встановили фактичні обставини по справі, надали їм належну правову оцінку, правомірно застосували норму права, яка застосовується до даних правовідносин, обґрунтовано та законно дійшли висновку про відмову у задоволенні позову. Касаційна скарга висновків судів попередніх інстанцій не спростовує. Оскаржувані судові рішення ухвалення з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судом першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відхилити. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: О.В. Попович В.П. Гончар Д.О. Остапчук
й