У Х В А Л А

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Сімоненко В.М.,
Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», ОСОБА_5, третя особа - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», про визнання прилюдних торгів недійсними,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 16 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено, рішення суду апеляційної інстанції скасовано, рішення суду першої інстанції залишено в силі.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судових рішень ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішення суду касаційної інстанції та залишення в силі рішення суду апеляційної інстанції з передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстав - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме: статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», статті 45 Закону України «Про іпотеку», пункту 1.4 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5, та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На підтвердження зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанову Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року, постанову Вищого господарського суду України від 3 червня 2014 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, виходив з того, що проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки проведено з дотриманням вимог закону щодо порядку організації та проведення. Участь у торгах одного покупця не є порушення норм чинного законодавства, оскільки це передбачено статтею 45 Закону України «Про іпотеку».

Разом з тим у справах, постанова Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року, в яких надані заявником як приклади неоднакового застосування норм матеріального права суди виходили з того, що в разі якщо прилюдні торги відбувалися з приводу реалізації арештованого майна, що є предметом іпотеки, на виконання рішення про стягнення кредитної заборгованості, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки, до спірних правовідносин норми Закону України «Про іпотеку» застосуванню не підлягають.

Отже існує неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права - Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення.

Однак, Верховний Суд України відійшов від правової позиції висловленої в наданих заявницею судових рішеннях і вже неодноразово вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначених заявником норм права у подібних правовідносинах та висловлював свою правову позицію, зокрема в постановах від 30 березня 2016 року (справа № 6-3004цс15), 27 квітня 2016 року (справа № 6-103цс16), 1 червня 2016 року (справа № 6-144цс16), 28 вересня 2016 року (справа № 6-1680цс16) та інших, міститься висновок про те, що положеннями статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно із частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом цієї статті підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

З огляду на вищезазначене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 45 Закону України «Про іпотеку», за якою прилюдні торги можна провести за наявності одного учасника, придбавши майно за його початковою ціною.

Цьому правовому висновку відповідають судові рішення, про перегляд яких подано заяву.

За таких обставин колегія суддів не вбачає необхідності у відкритті провадження у вищезазначеній справі.

Крім того, надана заявником постанова Вищого господарського суду України від 3 червня 2014 року не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої і апеляційної інстанцій та передав справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 111-10 ГПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справ.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_4 до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, приватного підприємства «Нива-В.Ш.», ОСОБА_5, третя особа - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», про визнання прилюдних торгів недійсними до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Судді: Н.П. Лященко
В.М. Сімоненко
Л.І. Охрімчук