У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Григоренко М.П., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 15 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Острозького районного управління юстиції про виключення майна боржника з акта опису майна та скасувати арешт,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 15 вересня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні зазначеного позову до Відділу державної виконавчої служби Острозького районного управління юстиції (далі - Відділ ДВС) про виключення майна боржника з акта опису майна та скасування арешту.

На рішення суду позивач через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, де покликалась на його незаконність через невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права.

На її обґрунтування зазначала, що державним виконавцем Відділу ДВС 5 жовтня 2009 року винесено постанову про накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_3 У зв'язку з тим, що стягувач та боржник досягли між собою згоди про передачу в дострокове користування земельної ділянки боржника, плата за яку буде передана в рахунок погашення перед нею боргу, тому накладення арешту на земельну ділянку ОСОБА_3 порушує її права щодо стягнення коштів за рішенням Рівненського районного суду від 24 червня 2009 року.

Покликалася на порушення судом норм процесуального права, а саме: ч.1 ст. 218, ч. 2 ст. 222 та ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

З цих підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити новее, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи представника позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з ненадання представником позивача доказів щодо опису спірного майна та складання відповідного акта у виконавчому провадженні.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Рівненського районного суду від 24 вересня 2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 338 216 гривень, про що видано виконавчий лист №2-360 (а.с. 5-6; 7).

5 жовтня 2009 року державним виконавцем Відділу ДВС винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, яке належить ОСОБА_3 (а.с. 9).

Згідно з копією довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі вище зазначеної постанови державного виконавця на все нерухоме майно боржника накладено арешт (а.с. 8).

Копія державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 вказує, що ОСОБА_3 належить земельна ділянку площею 3.1235 га в м. Рівне (а.с. 10).

Вважаючи, що сторони виконавчого провадження дійшли згоди щодо передачі в довгострокове користування цієї земельної ділянки, плата за що буде використана в інтересах стягувача і передана йому в рахунок заборгованості, позивач у травні 2016 року звернулася до суду з позовом до Відділу ДВС про виключення з акту опису та скасування арешту на заборону відчуження на спірну земельну ділянку.

Частина 1 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження", в редакції, що діяла на час звернення до суду і на яку посилається ОСОБА_1, передбачає право особи, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Однак право звернутися з таким позовом законом надано виключно особі, яка не є стороною виконавчого провадження, в зв'язку з чим виникає цивільно-правовий спір.

Між тим, спір про право між ОСОБА_1 і Відділом ДВС з приводу виключення з опису і скасування арешту не виникав і не може виникнути. Тому в разі незгоди з діями, бездіяльністю чи рішенням державного виконавця процесуальний закон наділяє стягувача чи боржника звернутися зі скаргою в порядку Розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ст. 383 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час звернення до суду з позовом, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Про відсутність підстав для вирішення справи в позовному провадженні і про необхідність звернення до суду саме зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця при арешті майна під час виконання рішення суду зазначено і в роз'ясненнях, що дані пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. п. 24, 25 своєї постанови від 07.02.2014 року №6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення із закриттям провадження у справі відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України є наявність підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 205 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 310, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 15 вересня 2016 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: