Справа № 661/2994/16-ц
Провадження № 2-о/661/172/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року

Новокаховський міський суд Херсонської області в складі:

головуючої судді: Бойко М.Є.

при секретарі: Асановій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Нова Каховка, в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Новокаховський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонської області про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, -

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою, в якій просив встановити факт народження дитини - ОСОБА_2 в м.Сімферополі АР Крим, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, від батьків: матері - ОСОБА_3, батька - ОСОБА_4, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 є його рідним сином та перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3. Від цих стосунків, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, у них в м.Сімферополі, АР Крим, яка на даний час, відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», визнана тимчасово окупованою територією, народилася дитина - хлопчик ОСОБА_2. Єдиними наявними документами, що підтверджують факт народження дитини є медичне свідоцтво про народження від 10.10.2016 року серії НОМЕР_1 та свідоцтво про народження від 14.10.2016 року НОМЕР_2, яке видане відділом реєстрації народження м.Сімферополя, Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Звернувшись до Новокаховського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонської області з заявою про реєстрацію дитини, він отримав в цьому відмову. Встановлення цього фактунеобхідно заявнику для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження, тобто він має юридичне значення.

В судове засідання заявник не з`явився, в адресованій суду письмовій заяві заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав.

Представник заінтересованої особи - Новокаховського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонської області до суду не з'явився, але надіслав листа, в якому просив справу розглянути в свою відсутність, проти задоволення заяви не заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що заявник є рідним батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його народження НОМЕР_3.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають між собою у фактичних шлюбних стосунках, від яких у м. Сімферополь АР Крим, ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народилася дитина - хлопчик, вагою 3 690 г., про що є медичне свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 10.10.2016 року, видане Сімферопольським клінічним пологовим будинком №2, де в графі «Мати» вказано - ОСОБА_3, що свідчить про те, що вказана дитина народилася саме у співмешканки сина заявника.

14 жовтня 2016 року, відділом реєстрації народження м.Сімферополя, Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим було видано свідоцтво про встановлення батьківства, де вказано, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнаний батьком дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та в той же день видане свідоцтво про народження дитини, де в графі «батько» вказано - ОСОБА_4, а в графі «мати» - ОСОБА_3.

Проте, у реєстрації народження дитини Новокаховським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонської області було відмовлено. Відмова мотивована тим, що заявником для підтвердження факту народження дитини пред`явлено медичний документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, який, відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсним та не створює правових наслідків.

Як передбачено ч.ч.2-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, свідоцтво про народження, видане 14 жовтня 2016 року, відділом реєстрації народження м.Сімферополя, Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим є недійсним і не створює правових наслідків.

Одночасно, відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, зокрема, медичного свідоцтва про народження дитини, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження дитини на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини.

Також, слід зазначити, що, згідно до роз'яснень, викладених у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до п.4 ст.273 ЦПК України, суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акта громадського стану. Відповідно до п. 18 цієї Постанови, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі, якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному КМУ. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

У відповідності до статті 257-1 ЦПК України , у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявнику свідоцтво про народження дитини, видане державним органом України.

Також, суд вважає необхідним зазначити, що положеннями статті 257-1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Таким чином, ОСОБА_1, є належним заявником у даній справі, оскільки є родичем батька народженої дитини його рідним дідусем, а їх близький родинний зв`язок повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, дослідженими в ході судового засідання.

На підставі викладеного, керуючись ст.14 ЦК України, ст.ст.10, 60, 234, 256, 257-1 ЦПК України, суд -

Вирішив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт народження ОСОБА_3 дитини - хлопчика, який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року у м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим.

Зобов`язати Новокаховський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонської області провести державну реєстрацію народження дитини чоловічої статі, народженої в Сімферопольському клінічному пологовому будинку №2, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, о 23,05 год., вагою 3 кг. 690 гр. ОСОБА_3 та видати свідоцтво про його народження із зазначенням в графі «мати» - ОСОБА_3, в графі «батько» - ОСОБА_4.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду надіслати до Новокаховський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонської області для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про народження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. Є. Бойко