Ухвала

іменем україни

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 6 жовтня 2015 року,

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі

ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання строком на 2 роки. ОСОБА_4 визнаний винним в скоєнні злочину, а саме в тому, що він 2 березня 2010 року у в м. Рівне по вул. Сірка, керуючи власним автомобілем марки «Хюндай Санта-Фе» умисно скоїв наїзд на

ОСОБА_3, спричинивши останньому тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров'я. Між позивачем і приватною клінікою «Дьоблінг» (Австрія) було укладено договір про надання медичної допомоги. За весь час лікування ОСОБА_3 витратив 21 367, 54 євро та 13 619,6 грн. Крім спричиненої матеріальної шкоди ОСОБА_4 йому завдано значну моральну шкоду, яку він оцінив у 300 000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від

16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 6 жовтня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 542 521,84 грн матеріальної шкоди, заподіяної злочином, та 50 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині задоволення позову, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що внаслідок вчинення відповідачем ОСОБА_4 щодо позивача ОСОБА_3 кримінального правопорушення, останньому було завдано шкоду здоров'ю, внаслідок чого позивачем було здійснено витрати на лікування, які мають бути відшкодовані відповідачем. Також в результаті винних дій відповідача позивачу була заподіяна моральна шкода, розмір якої стягнуто відповідно до засад розумності, виваженості та справедливості.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Установлено, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2014 року ОСОБА_4 визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і йому призначено покарання у вигляді двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання строком на два роки.

Даним вироком ОСОБА_4 визнаний винним у тому, що

2 березня 2010 року у в м. Рівне по вул. Сірка, керуючи власним автомобілем марки «Хюндай Санта-Фе», умисно скоїв наїзд на ОСОБА_3, спричинивши останньому тілесні ушкодження, які відносяться до середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалості розладу здоров'я.

Між ОСОБА_3 і приватною клінікою «Дьоблінг» (Аввстрія) було укладено договір про надання медичної допомоги.

Вирішуючи спір, суд вважав доведеним, що розмір витрат, понесених ОСОБА_3, на лікування у вказаному вище медичному закладі становить 542 521,84 грн.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови № 6 від

27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснив, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Тобто, умовою відшкодування потерпілому конкретних витрат є не лише сам факт понесених витрат, але і висновок судово-медичної експертизи про встановлення потерпілому необхідності медичного лікування, в тому числі хірургічного втручання, виходячи з порушення функцій організму, що виникли внаслідок завданих тілесних ушкоджень.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтовуючи рішення, суд посилався на висновок комплексної судово-медичної та автотехнічної експертизи № 102/227 морфологічні особливості, локалізація і характер тілесних ушкоджень на нижніх кінцівках ОСОБА_3 (правий колінний суглоб, та верхня третина правої гомілки), згідно якого, з урахуванням висоти розташування передніх конструктивних частин автомобіля «Хюндай Санта Фе», державний номерний знак НОМЕР_1, свідчить за можливість виникнення цих тілесних ушкоджень в результаті травмування вказаним автомобілем під час його руху з невеликою швидкістю. Відповідно до висновку № 3752 комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи по кримінальній справі від 29 січня 2013 року, складеної 29 січня 2013 року виявлені на тілі ОСОБА_3 тілесні ушкодження, зокрема ушкодження на правому колінному суглобі є характерними для автотравми.

За положеннями ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, зі змісту звіту про операцію від 16 червня 2011 року вбачається, що ОСОБА_3 перебував на лікуванні в приватній клініці «Дьоблінг» (Австрія) з діагнозом розрив хрестоподібної зв'язки правої ноги, розрив меніска правого коліна з необхідністю артроскопії правого коліна, часткова резекція меніска, заміна хрестоподібної зв'язки (а. с. 17).

Згідно довідки про операцію від 28 червня 2012 року, виданої приватною клінікою «Дьоблінг» (Австрія) підставою для хірургічного втручання став розрив рогу латерального меніску в правому колінному суглобі, численні зрощення рубцевої тканини в правому колінному суглобі, пошкодження хряща в латеральному правому суглобі стегна, розрив передньої хрестоподібної зв'язки правого колінного суглобу. Терапія: артроскопія правого коліна, часткове видалення зовнішнього меніску, видалення рубців, згладжування хряща (а. с. 71).

Проте матеріали справи не містять висновків судово-медичної експертизи відносно того, що позивач за станом свого здоров'я потребував зазначених хірургічних втручань.

Крім того, суд не дав належної оцінки запереченням відповідача, в яких останній посилався на те, що позивач отримав травму в 2007 році, після отриманої травми 2 березня 2010 року позивач пройшов курс лікування в Рівненській центральній районній лікарні та йому була надана медична допомога в повному обсязі (а. с. 212). Судом не було витребувано медичних документів щодо стану здоров'я потерпілого, не з'ясовано, чи потребував після лікування в Рівненській центральній районній лікарні продовження лікування в інших медичних закладах, у тому числі за кордоном, чи не було це викликано неналежним наданням медичної допомоги.

Викладене свідчить, що при вирішені спору судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонам доказами, відповідно до них не визначено правовідносини, що виникли між сторонами, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 6 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська