Справа № 490/8649/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

26 січня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю відповідачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № СМ-SME 400/96/2008 від 19.06.2008 року у загальному розмірі 14 883,85 дол. США та 89 589 грн. 57 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру загальною площею 28,8 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна у межах процедури виконавчого провадження.

Відстрочити виконання рішення суду на час дії Закону України № 1304-VII від 03.06.2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" судовий збір у розмірі по 1827 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/8649/15-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Кошевій О. С.

за участю відповідачки - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути в солідарному порядку ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № СМ-SME 400/96/2008 від 19.06.2008 року у загальному розмірі 18 839,42 дол. США, з яких: 14 883,85 дол. США - заборгованість за кредитом; 3 955,57 дол. США - пеня; а також в рахунок погашення вищезазначеної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру загальною площею 28,8 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що між Банком та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір, забезпечений порукою ОСОБА_2 та майновою порукою ОСОБА_3 Через невиконання позичальником своїх обов'язків за кредитним договором, у нього перед позивачем (з урахуванням договору факторингу) виникла заборгованість у вищезазначеному розмірі, у зв'язку з чим позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. При цьому, посилалася на те, що Банком, всупереч умовам Кредитного договору, не було надано кредитні кошти в іноземній валюті шляхом їх перерахування на рахунок позичальника, а видано готівку через касу Банку у гривні. Крім того, відповідачка також зазначала, що розрахунок заборгованості є необґрунтованим, у зв'язку з чим просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до суду не з'явилися. При цьому, від них та відповідачки ОСОБА_1 до суду надійшли заперечення проти позову. У своїх запереченнях відповідачі посилалися на те, що:

- позивачем не надано обґрунтування розрахунку заборгованості;

- позивачем необґрунтовано заявляються вимоги про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно;

- Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на його думку, передбачено, що квартира не підлягає примусовому відчуженню;

- сума боргу не є співмірною із вартістю предмета іпотеки;

- ТОВ «ОТП Факторинг України» не надано підтвердження щодо права проведення валютних операцій на території України.

Вивчивши доводи позову та письмових заперечень, дослідивши матеріали та обставини справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 19 червня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № СМ-SME 400/96/2008, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит у розмірі 24 400 дол. США на споживчі цілі із остаточною датою повернення коштів - 18.06.2023 рік. Для облікових цілей Банк відкриває позичальнику позичковий рахунок, де обліковується заборгованість позичальника перед Кредитором.

В свою чергу відповідачка зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати та повернути Банку кредитні кошти у строки, передбачені Кредитним договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом (а. с. 5-9).

В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 19.06.2008 року було укладено Договір поруки № SR-SME400/96/2008, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за повне і своєчасне виконання ОСОБА_1 боргових зобов'язань за Кредитним договором у повному обсязі як солідарний боржник (а. с. 39).

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_3 19.06.2008 року було укладено Договір іпотеки № РМ-SME400/96/2008, відповідно до умов якого остання виступила майновим поручителем за обов'язками позичальника за Кредитним договором. Предмет іпотеки - однокімнатна квартира загальною площею 28,8 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить їй на праві власності, вартість предмету іпотеки визначена за домовленістю сторін і складає на дату укладення договору 169 600 грн. (а. с. 46-48).

13 березня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору, відповідно до умов якого сторони виклали графік погашення платежів у новій редакції, а також внесли зміни та доповнення до Кредитного договору (а. с. 11-12).

При цьому, 13 березня 2009 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Додатковий договір № 1 до Договору поруки, відповідно до умов якого до Договору поруки було внесено зміни і зазначено, що в разі зміни розміру боргових зобов'язань після укладення зазначеного додаткового договору, такі боргові зобов'язання забезпечуються і їх повному розмірі без укладення будь-яких додаткових договорів. Крім того, викладено в новій редакції визначення терміну «Кредитний договір» - Кредитний договір № СМ-SME 400/96/2008 від 19.06.2008 року із усіма існуючими та майбутніми змінами, доповненнями, додатками (а. с. 40).

21 вересня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк», що є правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір № 2 до Кредитного договору, відповідно до умов якого сторони виклали графік погашення платежів у новій редакції, а також внесли зміни та доповнення до Кредитного договору (а. с. 13-14).

20 жовтня 2009 року між ПАТ «ОТП Банк та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір № 2 до Кредитного договору, відповідно до умов якого сторони виклали графік погашення платежів у новій редакції, внесли зміни та доповнення до Кредитного договору шляхом реструктуризації кредитної заборгованості шляхом встановлення суми погашення по тілу кредиту за період з 20.10.2009 року по 22.02.2010 року з дня першої сплати згідно Додатку № 1 до Додаткового договору в розмірі 30 дол. США (а. с. 15).

29 червня 2010 року між позивачем (фактор) та ПАТ «ОТП Банк» (клієнт) було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого клієнт передав фактору права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за Кредитним договором № СМ-SME 400/96/2008 від 19.06.2008 року (а. с. 77-79).

22 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір № 3 до Кредитного договору, відповідно до умов якого сторони внесли зміни та доповнення до Кредитного договору у вигляді встановлення процентної ставки на періоди з 22.11.2010 року до 20.02.2011 року - 6,5%, з 21.02.2011 року до 19.04.2011 року - 13,5%, з 20.04.2011 року до повного виконання зобов'язань - 14,7%. Крім того, було внесено інші зміни до Кредитного договору (а. с. 16-18).

Крім того, 22 листопада 2010 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № SR-SME400/96/2008 у новій редакції (а. с. 41-42).

13 серпня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір № 4 до Кредитного договору, відповідно до умов якого сторони внесли зміни та доповнення до Кредитного договору (а. с. 19-21).

При цьому, 13 серпня 2013 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № SR-SME400/96/2008 у новій редакції (а. с. 43-45).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїм характером відносини, що виникли між сторонами, є зобов'язальними правовідносинами. Так, відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Факт надання Банком грошових коштів ОСОБА_1 нею не заперечувався, однак заперечувався факт надання коштів саме в іноземній валюті. В той же час, як вбачається із наявної у матеріалах справи виписки з рахунку № НОМЕР_1 19.06.2008 року було здійснено видачу готівки з поточного рахунку позичальника згідно з Кредитним договором (а. с. 132). Доказів того, що Банк видав кошти саме у гривні, відповідачка до суду не надала, жодних дій Банку щодо видачі їй коштів не оскаржувала, що, на думку суду, свідчить про необґрунтованість тверджень ОСОБА_1

Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Це тягне за собою передбачені законом або договором правові наслідки, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Крім того, сплату пені за порушення виконання зобов'язання за Кредитним договором передбачено було також і Кредитним договором (з урахуванням усіх змін і доповнень).

Підставою для виникнення у кредитора права на неустойку є невиконання або неналежне виконання боржником свого зобов'язання.

Крім того, до зобов'язання може застосовуватися заходи забезпечення його належного виконання. Так, згідно зі ст. ст. 546, 549, 553 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою. При цьому, статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Крім цього, відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Окремим видом застави є іпотека (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Стаття 589 ЦК України передбачає, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Всупереч положенням цивільного законодавства України, умов укладених договорів відповідачка ОСОБА_1 припинила виконувати свої зобов'язання за Кредитним договором належним чином. У зв'язку з цим, 25.02.2015 року за вих. № 200374636 та № 200374637 ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також 27.02.2015 року за вих. № 200377767 ОСОБА_3 було направлено досудові вимоги про погашення заборгованості за Кредитним договором, якими позивач вимагав від позичальника, поручителя та майнового поручителя достроково погасити існуючу заборгованість у розмірі 15 594,42 дол. США (а. с. 56-61).

Однак після отримання досудових вимог відповідачка здійснювала погашення заборгованості у меншому розмірі, у зв'язку з чим у неї та поручителів перед позивачем виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14 883,85 дол. США.

В той же час, суд не вважає, що вимоги позивача в частині стягнення пені за кредитом в іноземній валюті (доларах США) із зазначенням гривневого еквіваленту, підлягають задоволенню. Так, згідно з п. 12 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Однак суд вважає, що положення ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. За такого, суд вважає, що пеня має обраховуватися у гривні.

Вказаний висновок суду ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-79цс14, і яка є обов'язковою для застосування судами України.

Таким чином, усі вищевикладені обставини свідчать про те, що у ОСОБА_1 та поручителів виникла заборгованість за Кредитним договором у розмірі 14 883,85 дол. США та 89 589 грн. 57 коп., з яких: 14 883,85 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 89 589 грн. 57 коп. - пеня за неналежне виконання обов'язків за Кредитним договором.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказаним положенням Закону кореспондують положення, що містяться у Договорі іпотеки (стаття 6 Договору).

Враховуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у вищезазначеному розмірі, підлягають задоволенню.

При цьому, відповідно до ст. 1 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Із матеріалів справи вбачається, що майно, яке виступає предметом іпотеки, та правовідносини, що склалися між сторонами, відповідають вищезазначеним умовам Закону, у зв'язку з цим суд вважає за необхідне відстрочити виконання рішення суду на час дії Закону України № 1304-VII від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-1534цс15, існування мораторію на звернення стягнення на предмет іпотеки не перешкоджає можливості звернути стягнення, а лише призупиняє таку можливість на стадії виконання, у зв'язку з чим суд не може погодитися із твердженнями відповідачів про те, що квартира не може бути примусово відчужена.

Суд також не може погодитися із твердженнями відповідачів про те, що позивачем не надано обґрунтування суми заборгованості, а також така сума є явно неспівмірною, оскільки вказана позиція не відповідає наявним у матеріалах справи доказам.

Крім того, ненадання ТОВ «ОТП Факторинг України» підтвердження щодо права проведення валютних операцій на території України, на думку суду, не перешкоджає винесенню рішення, оскільки погашення заборгованості здійснюватиметься шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, у зв'язку з чим слід стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № СМ-SME 400/96/2008 від 19.06.2008 року у загальному розмірі 14 883,85 дол. США та 89 589 грн. 57 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру загальною площею 28,8 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна у межах процедури виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1827 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 10, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № СМ-SME 400/96/2008 від 19.06.2008 року у загальному розмірі 14 883,85 дол. США та 89 589 грн. 57 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру загальною площею 28,8 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна у межах процедури виконавчого провадження.

Відстрочити виконання рішення суду на час дії Закону України № 1304-VII від 03.06.2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" судовий збір у розмірі по 1827 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН