Справа № 703/4237/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.03.2016 Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Гудзюка І.В.

при секретарі Покотиленко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1, третя особа управління МВС України в Черкаській області, про відшкодування до державного бюджету витрат, пов'язаних з навчанням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ,-

встановив:

Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ (ДДУВС) звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1, третя особа управління МВС України в Черкаській області, про відшкодування до державного бюджету витрат, пов'язаних з навчанням у цьому навчальному закладі в сумі 25951 грн. 47 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що ОСОБА_1 проходив публічну службу в органах внутрішніх справ України із 10 серпня 2009 року по 05 червня 2015 року.

Згідно з наказом ДДУВС від 05 серпня 2009 року №46 ОСОБА_1 зарахований курсантом першого курсу.

10 серпня 2009 року між ДДУВС та ОСОБА_1 укладено договір про підготовку фахівця у цьому навчальному закладі за державним замовленням на денній формі навчання. Умовами договору передбачені підстави, розмір та порядок відшкодування фактичних витрат на підготовку у разі дострокового розірвання договору, у тому числі у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ та звільнення з ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Згідно наказу ректора №195 від 30 травня 2013 року ОСОБА_1 закінчив ДДУВС та отримав диплом освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» та був направлений для проходження служби в органах внутрішніх справ.

Наказом начальника управління МВС України в Черкаській області України від 05 червня 2015 року №155 о/с ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил України за п.64 «є» (за порушення дисципліни).

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 проходив підготовку фахівця у ДДУВС за державним замовленням на денній формі навчання на підставі договору про проходження підготовки, з умовами якого він погодився та підписав його, що він звільнений в запас Збройних сил України за п.64 «є» (за порушення дисципліни) до спливу перших трьох років після закінчення навчання, з врахуванням положень ЗУ «Про міліцію», Указу Президента України від 23 січня 1996 року №77 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постанови КМУ від 22 серпня 1996 року №992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», Постанови КМУ від 01 березня 2007 року №313 «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС України», які регулюють зазначені правовідносини, позивач просить стягнути із відповідача фактичні витрати на підготовку, які згідно розрахунку позивача становлять 25951 грн. 47 коп.

Відповідач позов не визнав. В запереченнях на позов вказав, що в позові не зазначено жодного обґрунтування порушення прав, свобод чи законних інтересів безпосередньо позивача. Правовідносини сторін виникли на підставі договору №455 про підготовку фахівця у ДДУВС від 10 серпня 2009 року, що укладений між УМВС України в Черкаській області (замовник), ДДУВС (виконавець) та ним (особа). Вказаний договір спрямований на підготовку фахівця за державним замовленням. Таким чином, правовідносини, повязані із виконанням вказаного договору, стосуються в першу чергу інтересів держави, а не університету як самостійного субєкту цивільно-правових відносин. Навчання за державним замовленням здійснюється з метою підготовки фахівців для державного сектору економіки та органів державної влади. Фінансування навчання, якщо мова йде про підготовку фахівця до органів внутрішніх справ, здійснюється за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом для МВС України. Більше того, виходячи із ретельного аналізу умов договору про підготовку фахівця (розділ 3), підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є:

- дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у звязку із небажанням особи продовжувати навчання або звільнення за негативними мотивами (п. 3.1 договору). Дане положення стосується виключно періоду навчання в університеті;

- відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ та звільнення з ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання (п. 3.2 договору). Граматична та смислова конструкція цього речення дає змогу зрозуміти, що мова йде про звільнення особи за власним бажанням, але за власним бажанням він з органів внутрішніх справ не звільнявся.

Таким чином, вважає, що заявити до нього позовні вимоги на підставі зазначеного договору позивач не має права.

Також відповідач зазначає, що у позові наведено чимало підстав, якими обґрунтовуються вимоги позивача, але основною підставою, очевидно, слід вважати посилання на ст. 18 Закону України «Про міліцію». Виходячи зі змісту вказаної норми, саме Міністерству внутрішніх справ зобов'язана відшкодувати витрати, повязані із утримання у вищому навчальному закладі, особа, яка звільнена з органів внутрішніх справ за порушення дисципліни протягом трьох років після закінчення навчання. Отже, належним позивачем за таким позовом може бути лише МВС України.

Оскільки в даному випадку мова може йти безпосередньо лише про можливе порушення прав та інтересів Міністерства внутрішніх справ України, то лише воно як юридична особа може бути позивачем за таким позовом. Правові засади процесуального представництва визначені ст.ст. 38-46 ЦПК України, і ДДУВС не є представником МВС України в розумінні цих правових норм.

Більше того, відповідач зазначає, що навіть за наявності належного позивача, цей спір може бути підвідомчий виключно адміністративному суду, оскільки відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 КАС України спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів належать до категорії публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України курсантом ДДУВС, згідно наказу ректора №46ос від 05 серпня 2009 року зарахований курсантом першого курсу (а.с.6).

10 серпня 2009 року між ДДУВС та ОСОБА_1 укладено договір про підготовку фахівця у цьому навчальному закладі за державним замовленням на денній формі навчання. Умовами договору передбачені підстави, розмір та порядок відшкодування фактичних витрат на підготовку у разі дострокового розірвання договору, у тому числі у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ та звільнення з ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання (а.с.7).

Згідно наказу ректора №195 від 30 травня 2013 року ОСОБА_1 закінчив ДДУВС та отримав диплом по факультету міліції громадської безпеки (а.с.12).

Згідно наказу управління МВС України в Черкаській області від 05 червня 2015 року №155 о/с ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних сил України за п. 64 «є» (за порушення дисципліни) відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Абзацем 4 ст.18 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII передбачено, що підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Відповідно до абз. 6 ст.18 Закону України "Про міліцію" особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 березня 2007 р. № 313 (далі - Порядок), визначено механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ (далі - особи), витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах у разі звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Так, п.2 та п.3 Порядку встановлено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу,оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою.

Враховуючи, що відповідач не відпрацював трирічний термін в органах внутрішніх справ після закінчення навчання в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, і був звільнений за порушення дисципліни, він, згідно Порядку повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ.

Окрім того, умовами договору №455 від 10 серпня 2009 року про підготовку фахівця у ДДУВС, укладеного між ДДУВС, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області та ОСОБА_1 передбачено, що відповідач був прийнятий за державним замовленням на денну форму навчання фахівцем освітньо-кваліфікаційного рівня й у відповідності до п.2.3.6 означеного договору, у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами зазначених в договорі (в тому числі звільнення за негативними мотивами), повинен відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Так, згідно довідок-розрахунків витрат, здійснених відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 17 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534, витрати, пов'язані з утриманням відповідача у ДДУВС за 2009-2013 роки, а саме: витрати на продовольче забезпечення, за спожиту теплоенергію, за водопостачання та водовідведення, за електропостачання, грошове та речове утримання, на медикаменти, означені витрати складають 25951 грн. 47 коп.

В добровільному порядку відповідачем означені витрати не відшкодовані, самі розрахунки відповідачем не оскаржені, відповідних доказів до суду не надано.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції ? це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За приписами ст. ст. 2, 17 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів суб'єктів права у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними владних управлінських функцій; компетенція адміністративних судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України.

Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням у вищому навчальному закладі, у зв'язку з невиконанням умов договору, відповідно до якого відповідач навчався в університеті за рахунок коштів державного бюджету і добровільно взяв на себе зобов'язання після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ за місцем розподілу, а у разі звільнення або відмови від подальшого проходження служби протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання.

Між сторонами виник спір щодо стягнення грошових коштів за навчання, зазначені правовідносини не є публічно-правовими, а таму даний спір є цивільно-правовим та підвідомчий Смілянському міськрайонному суду.

На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що відповідач не спростував обставин викладених у позовній заяві, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь державного бюджету на рахунок 7468 в ГУДКСУ у Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, МФО 805012, витрати, пов'язані з його утриманням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у розмірі: 25 951 грн. 47 коп., та на підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., а всього стягненню підлягає сума у розмірі 26 195 грн. 07 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57-61, 79, 81, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1, третя особа управління МВС України в Черкаській області, про відшкодування до державного бюджету витрат, пов'язаних з навчанням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету на рахунок Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ (ГУДКСУ у Дніпропетровській області м. Дніпропетровськ, МФО 805012, , р/р 0008) витрати, пов'язані з утриманням ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у сумі 25951 грн.47 коп.. а також 243 грн. 60 коп. судового збору, а всього 26 195 грн. 07 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий: І. В. Гудзюк