Справа № 203/3741/15-ц
УХВАЛА

09 червня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

Суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Маймур Ф.Ф., ознайомившись із матеріалами заяви представника ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку» про забезпечення первісного позову у цивільній справі №203/3741/15-ц за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку» до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційний центр «Крок», ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Страхові Гарантії», про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційний центр «Крок», ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Страхові Гарантії», про розірвання договору поруки,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана цивільна справа, по якій 02 березня 2016 року представником відповідача ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу на ухвалу суду про відмову у зупиненні провадження у справі, в звязку із чим матеріали даної цивільної справи були направлені до суду апеляційної інстанції, звідки повернулись 08 червня 2016 року.

14 березня 2016 року у відповідності до вимог ст.11-1 ЦПК України на розгляд судді Маймур Ф.Ф. передано подану представником ПАТ «ВБР» заяву про забезпечення позову, в якій представник первісного позивача просив суд забезпечити позов шляхом: накладення арешту на девять транспортних засобів, які є предметом договору заставим рухомого майна, укладеного між сторонами по справі як способу забезпечення виданого ПАТ «ВБР» кредиту; накладення арешту на все майно і кошти у межах суми заборгованості за кредитним договором, що належать відповідачам за первісним позовом; накладення арешту на все майно і грошові кошти в межах суми заборгованості за кредитним договором, що належать відповідачам за первісним позовом; знову шляхом накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно, що належить відповідачам за первісним позовом; шляхом заборони відповідачам за первісним позовом у межах суми заборгованості за кредитним договором вчиняти дії щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на рахунках банківським та інших фінансових установах; шляхом заборони відповідачам за первісним позовом, а також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчиняти у межах суми заборгованості за кредитним договором дії із відчуження належного їм рухомого і нерухомого майна. Свою заяву про забезпечення позову представник первісного позивача мотивував посиланням на зміст зустрічної позовної заяви в частині твердження про рейдерське захоплення ТОВ ВКЦ «Крок», посиланням на відсутність у відповідачів наміру виконувати зобовязання перед первісним позивачем із виконання умов кредитного договору, а також посиланням на пояснення сторін в ході розгляду справи щодо викрадення девяти транспортних засобів, які є предметами застави, і невчиненням відповідачами дій щодо повідомлення банку про таку обставину.

Ознайомившись із заявою про забезпечення позову та матеріалами позовної заяви, приходжу до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, при цьому в заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Та ж норма цивільно-процесуального законодавства встановлює, що забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а отже встановлює обовязок для особи, яка звертається до суду із заявою про забезпечення позову, довести необхідність вчинення судом таких процесуальних дій.

Однак, зазначені вимоги процесуального закону не були виконані належним чином представником позивача при поданні відповідної заяви про забезпечення позову, а викладені в цій заяві підстави для забезпечення позову, а саме твердження, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, є неналежно обґрунтованими, мають характер формальних посилань, не підтверджені жодними доказами, відтак носять лише характер припущень, які не можуть бути підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Не можуть бути прийняті до уваги і заслуговують критичної оцінки посилання представника первісного позивача як на підставу для забезпечення позову на зміст та факт подання зустрічного позову, пояснення сторін в ході розгляду справи, наявність у відповідачів кредитної заборгованості перед позивачем, оскільки подання зустрічного позову є правом відповідача, як і визначення змісту цього позову, а твердження про наявність кредитної заборгованості свідчить про наявність спору між сторонами, що є характерним для всіх цивільних справ позовного провадження, а незгода відповідача із вимогами позивача до нього не є достатньою підставою для забезпечення позову.

Крім того, підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову є і те, що матеріали заяви та справи не містять актуальної вартості та повного переліку майна, наявності та розміру грошових коштів на банківських рахунках відповідачів, на які просить накласти арешт і заборонити розпоряджатись представник позивача, що не дає можливості стверджувати про співмірність виду забезпечення позову в контексті обсягу майна, що підлягає арешту, із заявленими позовними вимогами. До того ж, представник первісного позивача просить суд вжити заходів забезпечення позову, які фактично дублюють один одного, а також стосуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відношення яких до спірних правовідносин є незрозумілим.

Таким чином, враховуючи, що представником первісного позивача не обґрунтовано належним чином необхідність забезпечення позову, його співмірність із заявленими позовними вимогами, не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку винесення його на користь первісного позивача, не доказано, що відповідачі будуть ухилятись від виконання такого рішення суду, приходжу до висновку, що заява представника первісного позивача про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151-153, 208, 210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Представнику первісного позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку» у задоволенні його заяви про забезпечення первісного позову у цивільній справі №203/3741/15-ц за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку» до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційний центр «Крок», ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Страхові Гарантії», про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 акціонерного товариства «ОСОБА_2 Розвитку», треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційний центр «Крок», ОСОБА_4, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Страхові Гарантії», про розірвання договору поруки відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська до Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання копії оскаржуваної ухвали.

Суддя Ф.Ф. Маймур