АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

21 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Стрижеуса А.М.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії»

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» про повернення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача. Посилаючись на те, що на підставі укладеного між сторонами договору банківського мультивалютного рахунку вона внесла 500 000 дол. США, які банк відмовився повернути на її вимогу від 16.02.2015 року, просила стягнути з відповідача на її користь 500 000 дол. США та судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.03.2015 року позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» на користь ОСОБА_2 з рахунку НОМЕР_1 грошові кошти у розмірі 500 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 24 березня 2015 року становить 11 575 000 грн., а в дохід держави - судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Заява Публічного акціонерного товариства «ДочірнійБанк Сбербанку Росії» про перегляд заочного рішення ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.04.2015 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» ставиться питання про скасування заочного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт посилається на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, помилковість висновків суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом безпідставно не ураховано постанову НБУ № 758 від 01.12.2014 року щодо обмеження видачі грошових коштів в іноземній валюті, НБУ не залучено до участі у справі. Крім того, стягнувши з банку грошові кошти, а не зобов'язавши повернути їх з поточного рахунку позивачки, суд не зважив на те, що це суперечить умовам укладеного сторонами договору.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Позивачка в судове засідання двічі не з'явилася, повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Виходячи з положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором Банківського рахунку.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом (ч. 3 ст. 1068 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 01 квітня 2010 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Дочірній Банк Сбербанку Росії» було укладено Договір поточного банківського мультивалютного рахунку № Физ - 0163/Р.

Пунктом 1.1 цього Договору визначено, що Банк відповідно до чинного законодавства України відкриває поточний рахунок НОМЕР_1, та здійснює розрахунково-касове обслуговування Клієнта - приймання і зарахування на Рахунок коштів, що надходять Клієнту, виконання розпоряджень Клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з Рахунку та проведення інших операцій за Рахунком.

16 лютого 2015 року позивач звернувся до Банку з письмовою заявою з вимогою видати готівкою через касу грошові кошти у розмірі 500 000 доларів США, проте письмовою заявою Банк відмовив з посиланням на Постанову Правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 01.02.2014 року № 758, яким передбачено, що уповноважені банки зобов'язано обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Станом на 17 лютого 2015 року на поточному рахунку позивача НОМЕР_1 залишок коштів становить 500 040,15 доларів США, що еквівалентно 11 575 000 грн. (500 000 доларів США х 23,15 грн.) за курсом НБУ станом на день ухвалення судового рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи знайшло підтвердження невиконання банком своїх зобов'язань встановлених ст. ст. 1066, 1068 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає їх правильними.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно зі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд ( ст.1074 ЦК України).

Виходячи з зазначених норм права, суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки належних їй коштів.

Доводи апеляційної скарги про неможливість виплати позивачці грошові кошти з її поточного (мультивалютного) рахунку з посиланням на постанову правління НБУ «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютних ринків України» колегія суддів не може прийняти до уваги з огляду на те, що вказана постанова є розпорядчим актом, адресованим обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин НБУ з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю та не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян й не можуть зачіпати їх права, свободи і інтереси.

До того ж відмова банка у поверненні позивачці належних їй грошових коштів з її рахунку суперечить вимогам ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1068 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають й тому не можуть бути взяті до уваги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає,що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення .

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дочірній Банк Сбербанку Росії» відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/5352/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2155/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.