н/п 2/490/3575/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2014 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Головацького О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 (після укладення шлюбу Хатунцова) В. А., в якому просив стягнути з неї заборгованість за Кредитним договором № б/н від 20.11.2008 року у загальному розмірі 6 256 грн. 92 коп., посилаючись на невиконання відповідачкою своїх зобовязань щодо сплати кредиту та відсотків за вказаним Договором.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги позову підтримав. Крім того, надав до суду пояснення, в яких зазначав, що Банком не було пропущено строк позовної давності, оскільки після спливу терміну дії картки відповідачка вносила платежі по кредиту, останній з яких було внесено 02 липня 2012 року. Позов же було предявлено 11 серпня 2014 року, у звязку з чим, на думку Банку, строк позовної давності пропущено не було.

Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. При цьому, надала до суду письмові заперечення, в яких, зокрема, заявила про пропуск Банком строку позовної давності, оскільки строк дії картки сплив у грудні 2010 року, а банк звернувся з даним позовом до суду лише 12.08.2014 року.

Крім того, зазначала, що Банк необґрунтовано вимагає стягнення з неї і штрафу, і пені, що є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому не відповідає вимогам закону.

Відповідачка також посилалася на те, що у справі відсутній Кредитний договір, а за такого правовідносини, які виникли між сторонами, не можна визнати кредитними, а Банк помилився щодо характеру спірних правовідносин.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про їх права та взаємини.

Вивчивши доводи позову та письмових заперечень, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 20 листопада 2008 року відповідачка звернулася до Банку із заявою-анкетою про встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі 7 000 грн., відповідно до умов якої позивач встановив відповідачці кредитний ліміт в розмірі 7 000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписанням вказаної заяви відповідачка підтвердила ознайомлення із Умовами і Правилами надання банківських послуг та Правилами надання послуг, а також Тарифами банку, які разом з заявою позичальника складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг відповідачка зобовязалася погашати заборгованість по кредиту, процентам за користування ним, на умовах, передбачених чинним договором.

Згідно з п. 8.6. Правил при порушенні строків платежів більше, ніж на 120 днів, клієнт повинен сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Банк свої зобовязання за Кредитним договором виконав, встановивши відповідачці кредитний ліміт на платіжну картку у розмірі 7 000 грн., однак відповідачка належним чином вимоги Договору не виконувала, що привело до виникнення заборгованості з повернення кредиту в загальному розмірі 6 256 грн. 92 коп., з яких:

- 2 049 грн. 99 коп. заборгованість за кредитом;

- 1 879 грн. 54 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1 553 грн. 25 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина);

- 274 грн. 14 коп. штраф (процентна складова).

На час розгляду справи вказана заборгованість відповідачкою не погашена, що призводить до порушення прав та законних інтересів Банку, у звязку з чим вони підлягають судовому захисту.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. ст. 1046, 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своїм характером відносини, що виникли між сторонами, є зобовязальними правовідносинами. Так, відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається.

Враховуючи той факт, що відповідачка не виконувала належним чином умови Кредитного договору, у звязку з чим у неї перед Банком виникла заборгованість у розмірі 6 256 грн. 92 коп., суд приходить до висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Із наявної у матеріалах справи виписки за картковим рахунком відповідачки вбачається, що вона після закінчення строку дії картки через термінали самообслуговування вносила платежі на погашення кредитної заборгованості, зокрема, 19.03.2012 року 200 грн.; 21.05.2012 року 200 грн.; 02.07.2012 року 200 грн.

Вказане, на думку суду, свідчить про визнання відповідачкою свого обовязку та наявного перед Банком боргу, а тому є підставою для переривання перебігу строку позовної давності.

Посилання відповідачки на те, що вказані кошти нею не вносились, суд до уваги взяти не може, оскільки відповідно до розділу 2 Умов і Правил надання банківських послуг ідентифікація особи при проведенні операції з використанням платіжної картки здійснюється за допомогою ПІН-коду, який відомий виключно відповідачці.

За такого, суд вважає доведеним факт того, що вищезазначені платежі вносилися саме відповідачкою, а за такого перебіг строку позовної давності було перервано 02 липня 2012 року.

При цьому, сам по собі факт закінчення терміну дії платіжної картки не свідчить, на думку суду, про неможливість погашення кредитної заборгованості, оскільки платіжна картка є спеціальним платіжним засобом, який використовується для переказу коштів з/на рахунок відповідачки, а за такого погашення кредитної заборгованості можливе і після блокування картки.

Суд також не може взяти до уваги посилання відповідачки на те, що Банк просить про стягнення і пені, і штрафу, оскільки із позовної заяви та доданого до неї розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за пенею відсутня, а така позовна вимога Банком не заявлена.

Інші доводи відповідачки не спростовують висновок суду про порушення прав та законних інтересів Банку, у звязку з чим позов слід задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь Банку слід стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором № б/н від 20.11.2008 року в загальному розмірі 6 256 грн. 92 коп., з яких: 2 049 грн. 99 коп. заборгованість за кредитом; 1 879 грн. 54 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 553 грн. 25 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); 274 грн. 14 коп. штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН