Номер провадження: 22-ц/785/586/16
Головуючий у першій інстанції Мазун
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Парапана В.Ф., Драгомерецького М.М.,

при секретарі Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2011 року по справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, завданих державі,

встановила:
27.07.2010 року військова частина НОМЕР_1 звернулась до Малиновського райсуду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданою нестачею майна продовольчої служби на суму 8589 грн. 69 коп.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що в ході документальної ревізії господарської діяльності позивача фахівцями південно-територіального КРУ в період з 15 липня 2009 року по 15 серпня 2009 року були виявлені перевитрати добових видач, яка заподіяла шкоду державі на загальну суму 8589,69грн. В результаті перевірки звіту (форма 1/прод) військової частини НОМЕР_1 за 4-й квартал 2007 року, складеного та підписаного відповідачем, який на той час працював на посаді начальника продовольчої служби, встановлено перевитрату 380,5 добових видач за загальновійськовою нормою №7 та 101 добову видачу набору сухого пайку норма №10, крім того занижено витрату додаткової норми №2 льотна 194 добових видач.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 шкоду завдану недостачею майна продовольчої служби на суму 8589,69грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні пред`явлений до нього позов не визнав, пояснивши, що належним чином виконував покладені на нього обов`язки начальника продовольчої служби частини та просив в задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 відмовити.

Рішенням суду в задоволенні позову було відмовлено.

На вказане рішення суду Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального закону.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.03.2012р. рішення суду було скасовано, провадження у справі було закрито у зв`язку з тим, що спір відноситься до адміністративної юрисдикції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.11.2015р. було скасовано дану ухвалу апеляційного суду, справа була направлена на новий апеляційний розгляд, при цьому було зазначено, що справа повинна розглядатися саме за правилами цивільного судочинства.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв`язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

У період з травня 2006 року по 27 листопада 2008 року майор ОСОБА_1 перебував на посаді начальника продовольчої служби тилу військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу Командира військової частини НОМЕР_1 №253 від 27.11.2008 року.

Відповідно до акту ревізії, проведеної старшим інспектором ревізором відділу контролю за ресурсним забезпеченням Територіальним Південним контрольно-ревізійним управлінням контрольно-ревізійного Департаменту Міністерства оборони України від 07.08.2009 року №516, (далі акт ревізії) виявлено перевитрату продуктів харчування в кількості 380,5 дободач та 101 добову видачу сухого пайку на загальну суму 8589,69 грн. В акті ревізії вказано, що були виявлені нестачі майна продовольчої служби, але у інших матеріально відповідальних осіб військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , що знаходились на продовольчому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 , однак, щодо нестачі саме з вини майора ОСОБА_1 вказано не було.

Тобто зміст позовних вимог дійсно не відповідає порушенням, вказаним в акті ревізії, акті службового розслідування та тексті позовної заяви.

На продовольчому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 знаходились 15 окремих військових частин розташованих по за межами військової частини НОМЕР_1 у 3-х областях (перелік стор. 2 абз. 4), тобто було 15 продовольчих складів та 15 їдалень, в яких харчувались військовослужбовці. У кожній військовій частині, що знаходилась на забезпеченні, вівся окремий облік продуктів харчування, була призначена матеріально відповідальна особа за облік, збереження та видачу продуктів у їдальню. Ці відповідальні особи щомісячно складали звіт по продовольству (карточка звіт ф.42) ст.ст. 115, 129-131, 133, 157, 235 наказу МО від 1979 року № 260 «Руководство по учёту вооружения, техники, имущества и других материальных средств в Вооружённых силах» та Інструкції щодо складання звіту по продовольству у ЗС України (форма 1/прод.) зокрема абз.5 ст.1, абз.7 ст.5, абз.16 ст.6. В цьому звіті вказувалось кількість отриманого продовольства, кількість виданого (витраченого) продовольства до їдальні, на підставі кількості осіб, що перебували на харчуванні (добо дач). Звіт за IV квартал 2007 року був складений саме на підставі звітів по продовольству, наданих відповідальними особами з військових частин, що знаходились на забезпеченні. Ці звіти були підписані матеріально відповідальними особами та командирами військових частин, які відповідали за дані вказані у звітах, а саме за кількість витраченого продовольства та кількість осіб, що мали право харчуватись у їдальні. Всі документи, в тому числі карточки звіт (форма 48) з військових частин, що були на забезпеченні, позивач передав при звільненні капітану ОСОБА_2 начальнику продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 , про що був складений відповідний акт, який був затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 , згідно п.9.2 наказу Міністра оборони України від 16.07.97 №300 «Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України»

Ревізією продовольчої служби залишків, нестач продовольства на продовольчих складах військових частин, що знаходились на забезпеченні не виявлено, також не було виявлено не повного оприбуткування продовольства, отриманого з продовольчої бази у цих частинах. Тобто всі продукти були витрачені на харчування особового складу через їдальні, однак в ході ревізії та розслідування не було встановлено, саме у якій їдальні виникла перевитрата дободач, взагалі була чи ні така перевитрата так, як на стор. 7 абз. 6 вказано, що перевірка законності використаних добових видач у структурно підпорядкованих частинах не перевірялась у зв`язку з обмеженням фінансування на відрядження.

У акті ревізії на стор. 11 абз. 4 та 10 вказано, що була проведена суцільна перевірка руху осіб, хто харчується, за даними книги обліку (форма 42) за 2007 рік, встановлено, що оберти д/д які заносились до звіту (форма 1/прод ) не відповідали дійсному стану справ (додаток №6/56) (додатки №№ 6/18, 6/50/1-3), однак згідно розділу 10.2, 10.3 наказу Міністра оборони України від 16.07.97 №300 «Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України» та розділу VI п.п. 20, 23-25, 33-39 «Інструкції на проведення документальної ревізії продовольчої служби військового округу (оперативного командування), сил флоту, об`єднання, з`єднання, військової частини, продовольчих складів і баз» по добовий розрахунок кількості осіб, що харчувались у тому періоді, з розбивкою за кожну їдальню не складалось, зі звітами про витрату продовольства (карточка звіт ф.48), наданих із військових частин, не порівнялось. В результаті чого перевитрати розраховані взагалі по частині, без перевірки руху осіб, що харчувались по окремим частинам, (абзац 6 стор. 11 акту).

Щодо перевитрати продуктів харчування в кількості 380,5 дободач та 101 добову видачу сухого пайку на загальну суму 8589,69 грн., виявлених в ході ревізії, судом встановлено, що в акті ревізії та в матеріалах службового розслідування відсутня доказова база утворення перевитрати дободач та сухого пайку, оскільки в порушення вимог ст.9.5.4 наказу начальника тилу Збройних Сил України №115 від 12 грудня 2002 року «Про затвердження інструкції з порядку і методики проведення ревізії продовольчої служби виду Збройних сил України, Оперативного командування (об`єднання), з`єднання, військової частини, продовольчого складу (бази) та центру забезпечення» не перевірялись ні ревізором ні військовим дізнавачем щомісячні картки-звіти по продовольству (Ф.48), наданих до продовольчої служби частини з підрозділів, відірваних від частини, ці картки звіти були підставою для складання зведеного звіту ф.1/прод, у якому було встановлено розбіжність чисельності військовослужбовців, що знаходились на продовольчому забезпеченні. Ст. 9.5.5 цього ж наказу вказує, при проведенні ревізії, що тільки на підставі всіх даних робиться аналіз щодо кількості витрачання добових видач за нормами харчування за обревізований період, дані аналізу порівнюються із чисельністю військової частини. Тобто ревізор та дізнавач частини у нашому випадку повинні були скласти 15 відомостей фактичної кількості витрати добових видач за кожний окремий підрозділ, що знаходився на продовольчому забезпеченні

На підставі вище викладеного слідує, що стверджувати про перевитрату продовольства не можливо, так як розбіжність в обліку не доказана ні ревізором, ні дізнавачем частини, винна особа у скоєнні перевитрат дободач за актом ревізії не встановлена.

За поясненнями свідків в ході ревізії та адміністративного дізнання фактів нестач та надлишків продовольства за 16 підрозділами не встановлено, все продовольство зі складів було отримано матеріально відповідальними особами в повному обсязі. Тому складання звіту ф.1/прод не може нанести державі збитку, оскільки в іншому випадку продовольство повинно було залишитись на продовольчому складі або у їдальні підрозділу. Необхідно було встановити де було витрачено продуктів понад встановлену норму харчування або не законно тим особам, що не мали права на безоплатне харчування.

П.5 пояснень до порядку складання картки - звіт форма 48 Наказу міністра Оборони 1979 року №260 Руководство по учету вооружения, техники, имущества и других материальных средств в вооруженных силах СССР вказано - у підрозділі, розташованому окремо від своєї військової частини, а також на підводному човні і кораблі, які не ведуть свого господарства, кількість осіб, що харчуються, у даній книзі не обліковується. Ці дані (в добових дачах) за звітний період відображаються в картці-звіті (форма 48).

Згідно з Постановою Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі»

Ст 3. Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності:

а) заподіяння прямої дійсної шкоди;

б) протиправної їх поведінки;

в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;

г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовий дізнавач посилається на вину відповідача за матеріалами акту ревізії в той самий час ним не виконані вимоги ст.21 «У висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.

До висновку додаються:

письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності;

письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди;

акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування;

довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.

Пояснення командирів підрозділів, та матеріально-відповідальних осіб військових частин, що знаходились на продовольчому забезпеченні відсутні.

Ревізор та військовий дізнавач частини відповідно ст. 19 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР повинні були встановити:

· в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;

· якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;

· вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено;

· умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;

· чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;

· ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;

· умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Збиток нанесений державі не доказаний, не встановлено з чиєї вини були внесені «не достовірні» дані в звіт ф. 1/прод із всіх підрозділів, не вказано пункти яких наказів було порушено.

Начальник продовольчої служби частини, згідно ст. 97 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний складати разом із начальником мед. служби частини, начальником їдальні та інструктором-кухарем розкладку продуктів, однак в зв`язку з тим що у військовій частині НОМЕР_1 на забезпеченні знаходилось 15 окремих підрозділів зі своїми їдальнями розташованими поза місцем розміщення військової частини НОМЕР_1 , меню розкладки складались начальниками господарчих взводів (підрозділів), підписувались відповідними командирами частин (підрозділів), там же витрачались продукти у їдальню для харчування особового складу. У той час перевитрата продовольства ревізором помилково вважається, як нестача та збиток нанесений державі розраховується по продуктах, в той самий час не було встановлено, які продукти було перевитрачено та у якій їдальні якого структурного підрозділу, та з вини якої посадової особи.

Згідно ст. 68 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, за організацію всієї внутрішньої служби в частині, а також за стан обліку особового складу, несе відповідальність начальник штабу частини. Згідно ст. 69 цього Статуту, начальник штабу частини зобов`язаний постійно знати про наявність особового складу, наявність і стан озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів, а також щоденно керувати веденням їх обліку в полку, забезпечувати додержання штатної дисципліни.

Суд зазначає, посилання позивача на п.15 абз.5 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, відповідно до якої військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі у разі недостачі, знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети є необґрунтованим , оскільки відповідач не був матеріально відповідальною особою, продовольство та майно під звіт він не отримував.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ст. 1166 ЦК України).

За поясненнями відповідача зведений звіт ф.1/прод був складений ним саме на підставі карток-звітів наданих з окремих підрозділів, що знаходились на продовольчому забезпеченні, підписаних матеріально відповідальними особами та командирами підрозділів, що відповідали за організацію видачі, витрачання та списання продовольства у підрозділі. Тобто винні за перевитрату є там, де продукти саме витрачаються у підрозділах.

З встановлених правовідносин законом на позивача покладається обов`язок надання суду доказів того, що існує причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та завданою шкодою розміру збитків, однак, зазначених обставин позивач у судовому засіданні не довів, навіть не довів сам факт протиправної поведінки відповідача, чим не виконав вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, а тому в задоволенні позовних вимог позивачу суд першої інстанції правильно відмовив.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає свою увагу також на те, що відповідно до акту від 25.08.2009р. (а.с4-5) звіт, згідно якого до відповідальності притягується позивач, був складений та підписаний крім позивач, ще й заступником командира військової частини з тилу підполковником ОСОБА_3 , однак, відомості про притягнення останнього до будь якої відповідальності з цього приводу відсутні.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 відхилити, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф. Парапан

М.М. Драгомерецький