Справа № 750/2331/15-ц Провадження № 22-ц/795/563/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Литвиненко І. В. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар В.С.,
суддів:Висоцької Н.В., Позігуна М.І.,
при секретарі:Халимон Т.Ю.,
за участю:з участю - представника позивача - ОСОБА_5, представника відповідача - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 про визнання договору поруки недійсним,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Оскаржуваним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено. Договір поруки від 10.05.2007 року № 935/09-140, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_7, визнано недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції необґрунтовано та усупереч положенням ст.ст. 147, 212 ЦПК України поклав в основу свого рішення висновок експертизи від 11 грудня 2015 року.

Апелянт зазначає, що надані позивачем на запит експертів документи з вільними зразками його підпису не відповідають вимогам Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 року і не відповідають об'єкту, який досліджується, за формою документа, за його змістом та цільовим призначенням.

Як вказує апелянт, судом не додержано вимог щодо умов відібрання зразків або з'ясування обставин, за яких вони були утворені, оскільки зразки надані на папері, який не відповідає виду того самого, що й документ, який досліджується. Зразки повинні були бути надані на таких самих бланках або на папері, що розграфлений відповідно до бланка договору, який досліджувався, та у кількості не менше ніж на 15 документах.

ПАТ «Укрсоцбанк» вважає, що судом першої інстанції порушений порядок призначення експерта та дослідження висновку, не перевірено й не надано оцінку щодо повноти та обґрунтованості висновку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Перевіряючи згідно ст. 303 ЦПК України законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в сумі першої інстанції, встановлені наступні обставини справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» та ФОП ОСОБА_8 не доведено, що договір поруки від 10.05.2007 року № 935/09-140, укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», ФОП ОСОБА_8 та ОСОБА_7, підписано саме позивачем.

Апеляційний суд погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на таке.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом встановлено, що 10 травня 2007 року між ФОП ОСОБА_8 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладений договір кредиту № 935/1-042, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_8 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 310195 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 08 травня 2017 року (а.с.8-12).

Як убачається з матеріалів справи, в той же день між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_8 та позивачем був укладений договір поруки № 9350-140 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с.4-5).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_7 просив суд визнати договір поруки № 9350-140 від 10.09.2007 р., укладений від його імені з ПАТ «Укрсоцбанк» та з ФОП ОСОБА_8, недійсним, оскільки при укладенні цього договору ОСОБА_7 не був присутнім, договір не підписував, ніяких зобов»язань на себе не брав і про існування договору поруки позивач не знав, а відтак договір поруки не відповідає вимогам ч. 3 ст. 230 ЦК України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2015 року за клопотанням представника позивача по справі була призначена судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої було поставлене питання чи виконаний підпис у оспорюваному договорі поруки саме ОСОБА_7 або іншою особою (а.с.43-44).

Відповідно до висновку експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України в Чернігівській області № 466 від 12.08.2015 року вирішити питання, поставлене ухвалою суду першої інстанції не представляється можливим (69-73).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 вересня 2015 року за клопотанням представника позивача по справі була призначена повторна судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз (а.с.88-90).

Ураховуючи те, що для проведення експертизи в КНДІСЕ надано більший обсяг порівняльного матеріалу, згідно п.п.1.2.10 та 4.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень , яка затверджена наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08.10.1998 р. (з наступними змінами та доповненнями) процесуальне визначення експертизи №17580/17581/15-32/17605/15-32 змінено з повторної на додаткову (а.с. 102 - на звороті).

Висновком експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 11 грудня 2015 року № 17580/17581/15-32/17605/15-32 за результатами додаткової судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи від імені ОСОБА_7, які містяться у графі «Від імені поручителя» у рядку «____ОСОБА_7» на кожній сторінці та у графі «СТОРОНА З. ПОРУЧИТЕЛЬ ОСОБА_7.» у договорі поруки від 10.05.2007 року № 935/09-140, який укладено між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_8 та ОСОБА_7, виконано не ОСОБА_7, а іншою особою із наслідуванням його підпису.

Твердження апелянта щодо порушення судом першої інстанції Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень щодо не додержання вимог щодо умов відібрання зразків або з'ясування обставин, за яких вони були утворені є безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров'я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони країни, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, мають право просити суд провести експертизу у відповідній судово-експертній установі, доручити її конкретному експерту, заявляти відвід експерту, давати пояснення експерту, знайомитися з висновком експерта, просити суд призначити повторну, додаткову, комісійну або комплексну експертизу.

Як вбачається з матеріалів справи, додаткова судово-почеркознавча експертиза від 11 грудня 2015 року була проведена на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 вересня 2015 року судовими експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, які мають відповідну освіту та кваліфікацію.

Відповідач не заявляв клопотання в суді першої інстанції про проведення судово-почеркознавчої експертизи в іншій експертній установі та не заявляв відводів експертам.

Для вирішення питань, викладених в ухвалі суду про призначення експертизи, в експертну установу були надані необхідні документи, в т.ч. зразки почерку ОСОБА_7, на підставі яких було зроблено висновок.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом не надано доказів відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, які б спростували висновок додаткової судово-почеркознавчої експертизи № 17580/Ї17581/15-32/17605/15-32 від 11 грудня 2015 року.

Посилання апелянта на необ'єктивність та необґрунтованість висновку додаткової судової почеркознавчої експертизи від 11.12.2015 р. через недотримання, як він вважає, судом процедури призначення такої експертизи не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки від представника відповідача в суді першої інстанції не було жодних зауважень чи заперечень з приводу вільних та експериментальних зразків почерку і підписів ОСОБА_7, які направлялись судом для проведення експертизи. Висловлюючи у апеляційній скарзі незгоду із зазначеним висновоком експертів, відповідач, проте, не скористався своїми процесуальними правами і при призначенні судом першої інстанції повторної судово-почеркознавчої експертизи в суд не з»явився та не надав суду ніяких додаткових матеріалів, які, на його погляд були необхідні для проведення такої експертизи, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання (а.с.82, 86-90).

Перевіряючи доводи скарги, апеляційний суд приходить до переконання, що висновок експертів за результатами додаткової судово-почеркознавчої експертизи від 11 грудня 2015 року, здійсненої експертами Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, є конкретнм, однозначним і зрозумілим; компетентність експертів не викликає жодних сумнівів. Для проведення цієї додаткової експертизи експерти отримали додатковий пакет документів, що підтверджує повноту і об»єктивність висновків експертизи (а.с.98-99,101-108). При цьому, відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду жодних належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 у день підписання оспорюваного договору поруки перебував у приміщенні банку, а відтак міг би підписати цей договір. Відтак, відповідачем не доведено необхідність проведення повторної експертизи згідно до положень ч. 2 ст. 150 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд вказаний висновок додаткової судово-почеркознавчої експертизи КНДІСЕ від 11.12.2015 р. вважає належним і допустим доказом, на який обгрунтовано послався суд першої інстанції як на підставу задоволення позову. Відтак, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги висновок експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру УМВС України у Чернігівській області (а.с.69-73).

Із змісту ст. 215 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оскільки висновком судово-почеркозначої експертизи КНДІСЕ від 11.12.2015 р. доведено, що ОСОБА_7 оспорюваний договір поруки не підписував, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про недотримання вимог закону при укладенні договору поруки, що є підставою визнання оспорюваного договору поруки недійсним.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування правильного по суті рішення. Отже, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: