АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А ЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Борисової О.В., Невідомої Т.О.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14.06.2016 у справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат,-

В С Т А Н О В И Л А

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14.06.2016 провадження у справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат - закрито.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність, необґрунтованість ухвали суду у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не врахував, що в даному випадку правовідносини є щодо відшкодування шкоди до того ж, що виникають із договору укладеного між сторонами. А тому вказані правовідносини є приватно-правими, а висновки суду щодо наявності публічно-правового спору є необґрунтованими. Враховуючи вищевикладене просив скасувати ухвалу суду з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представник позивача до суду свого представника не направив, в листі, що надійшов до суду 15.08.2016 просив розглядати справу за їх відсутності.

Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Справа 756/4969/16
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10774/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Белоконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з положень п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки вважав, що спір випливає з публічно - правових відноси і є публічно правовим, а тому позовні вимоги позивача не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, в порядку, визначеному КАС України.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не вважає за можливе виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо, зокрема, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, удових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції адміністративних судів відносяться спори щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єктів владних повноважень у сфері публічно-правових відносин.

Згідно з ч.3 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції;

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2016 року представник Харківського національного університету внутрішніх справ звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 про відшкодування витрат.

14.06.2016 представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання про закриття провадження у справі, у зв'язку з тим, що спір, який виник між сторонами підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки спір у справі впливає з публічно правових відноси і є публічно правовим. Зазначив, що договір про підготовку фахівця (з відповідачем) було укладено між суб'єктами публічного права (ХНУВС , ГУ МВС м. Києві) і фізичною особою, яку крім того Наказом ХНУВС №403 о/с від 10.08.2010 прийнято на службу ОВС. На підставі вказаних договору і наказу відповідач проходила публічну службу у званні рядового міліції, тобто відносини між позивачем і відповідачем носили публічно - правовий характер, а не договірний (цивільно - правовий).

Судом встановлено, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 10.08.2010 № 403 о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом Харківського національного університету внутрішніх справ з 30.08.2010 та присвоєно звання «рядовий міліції».

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 28.01.2014 № 32 о/с ОСОБА_1 відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до ГУМВС України в м. Києві для подальшого проходження служби.

Відповідно до наказу Головного управління МВС України в м. Києві від 17.07.2015 №614о/с ОСОБА_1 звільнена з органів внутрішніх справ згідно з п.п. «ж» (за власним бажанням) п. 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

01.09.2010 на виконання вимог Закону України «Про міліцію» та наказу МВС від 14.05.2007 № 150 « Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між відповідачем, Харківським національним університетом внутрішніх справ та ГУ МВС України в м. Києві укладено тристоронній договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

Пунктом 2.3.6. Договору передбачено, що в разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі з підстав, зазначених у п. 3 договору, Відповідач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до п. 3.2 договору підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Таким чином, спір у справі, що розглядається, стосується відшкодування витрат, пов'язаних із утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, особою, яка за власним бажанням звільнена із органів внутрішніх справ та відрахована з числа курсантів вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України на підставі укладеного між сторонами договору.

Сторонами такого договору є: виконавець навчальний заклад, замовник головне управління або управління Міністерства внутрішніх справ України, особа курсант.

Враховуючи те, що між сторонами у справі було укладено договір про підготовку фахівця у навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, який є цивільно-правовим договором, то вимоги про стягнення витрат за цим договором повинні розглядатися в порядку цивільного судочинства за правилами встановленими ЦПК України.

На вказане вище, суд першої інстанції уваги не звернув, а тому за наведених обставин закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України є необгрнутованим, у зв'язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена без додержання норм процесуального права.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 314-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківського національного університету внутрішніх справ - задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14.06.2016 - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарження в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: