АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/4972/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Белоконна І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року відмовлено в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу та відмовлено в задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_3 коштів, оскільки розписка, складена 21 листопада 2014 року, свідчить про укладення між сторонами договору позики та підтверджує факт передачі грошових коштів відповідачу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

В судове засідання ОСОБА_3 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності. При цьому, колегією суддів відхилено як безпідставне клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи через її зайнятість у іншому процесі, оскільки будь-яких доказів на підтвердження зазначеної обставини представником суду не надано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 21 листопада 2014 року останнійвзяв у нього в борг грошові кошти у сумі 250 000,00доларів США та зобов'язався їх повернути до 06 грудня 2014 року. Позика була зафіксована борговою розпискою, яка була складена та підписана особисто ОСОБА_3 Відповідно до умов укладеного договору позики ОСОБА_3 не виконав свої зобов'язання та не повернув позичені кошти, а тому позивач просив стягнути з ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 7 011 508,00 грн., що станом на 25 лютого 2015 року за курсом НБУ еквівалентно 250 000,00 доларів США.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 При цьому, суд першої інстанції виходив із того, що договір позики сторонами не укладався.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Для з'ясування суті правовідносин, які склалися між сторонами, необхідно з'ясувати, чи містить розписка як борговий документ усі умови договору позики або іншого виду цивільного зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наданої суду розписки ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_2 250 000,00 доларів США, які зобов'язався повернути до 06 грудня 2014 року (а.с.4).

Розписка була написана власноручно ОСОБА_3, про що свідчить висновок експертів № 13001/13002/15-32 від 27 жовтня 2015 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, призначеної ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року (а.с.77-87).

Зі змісту розписки вбачається, що ОСОБА_3 отримав грошові кошти від ОСОБА_2 саме в борг та зобов'язався їх повернути до 06 грудня 2014 року.

При цьому, як пояснив ОСОБА_2, зазначена в розписці дата її складання 21 грудня 2014 року є ніщо іншим як опискою, а тому датою написання розписки слід вважати 21 листопада 2014 року.

Відповідно, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 6 525 621,75 грн., що станом на день ухвалення рішення за курсом НБУ еквівалентно 250 000,00 доларів США.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної суми, при цьому, дата складання розписки не може свідчити про момент передання коштів.

Таким чином, висновки суду про те, що із тексту вказаної розписки не вбачається, що ОСОБА_2 передав відповідачу за первісним позовом грошові кошти саме в борг, як то передбачається умовами договору позики та, що текст розписки не вказує на дату передачі відповідних грошових коштів відповідачу за первісним позовом є помилковими.

Пояснюючи обставини написання такої розписки, ОСОБА_3 посилався на те, що ним була написана розписка в якості чорнового варіанту підтвердження його згоди на придбання корпоративних прав ПАТ «Профін Банк» саме за вказану в розписці ціну.

Проте, пояснення ОСОБА_3 не ґрунтуються на матеріалах справи. Жодних доказів на спростування укладеного договору та не одержання коштів від позивача відповідачем у передбаченому ст. ст. 10, 60 ЦПК України порядку суду не надано.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року в частині відмови в задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним сторонами оскаржене не було, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України у суду апеляційної інстанції відсутні підстави переглядати рішення суду в цій частині.

Таким чином, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року, ухвалене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 частково.

Також, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягненню 7 673,40 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення боргу скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6 525 621 (шість мільйонів п'ятсот двадцять п'ять тисяч шістсот двадцять одну) грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грн. 7 673 (сім тисяч шістсот сімдесят три) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А.Пікуль