Справа № 304/192/16-ц
Провадження № 2/304/138/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2016 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Шешені М. О.,

при секретарі - Гарайдич Р.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, у якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 (одної тисячі) гривень 00 коп. щомісячно до досягнення донькою повноліття. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем зареєструвала шлюб 30 квітня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис №17. Від даного шлюбу в них народилася одна дитина, а саме донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею. Однак вони мають різні погляди на сімейне життя, оскільки відповідач не усвідомлює важливості сімейних відносин, а саме є незрозумілою його поведінка по догляду та утриманню їхньої доньки, а з січня місяця 2016 року взагалі переїхав проживати до своїх батьків. Оскільки, таким чином відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, тому просить позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила такі задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечив проти їх задоволення.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд , дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 30 квітня 2015 року було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 05 травня 2015 року.

Також встановлено, що від даного шлюбу у них народилося одна дитина, а саме: донька- ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перечинського районного управління юстиції Закарпатської області від 05 січня 2016 року.

Крім цього встановлено, що відповідач ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а саме не бажає добровільно брати участь в утриманні дитини, разом з нею не проживає та взагалі не надає належної матеріальної допомоги на її утримання.

Отже, такими діями відповідач порушує свої зобов'язання, закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року та статті 180 Сімейного Кодексу України, згідно яких батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Також, в принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».

У ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини... Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402, кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст.12 даного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Отже, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що обов'язок виховувати, навчати, розвивати та утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька.

З урахуванням того, що відповідач належним чином не виконує обов'язок щодо утримання своєї малолітньої дитини, тому суд вважає, що з нього слід стягнути аліменти на її утримання.

Виходячи із змісту ч.3 ст.181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, суд вважає, що з відповідача необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину визначається судом.

При визначенні розміру аліментів суд враховує, наявність обставин, передбачених ст.182 СК України, а саме те, що у відповідача на утриманні відсутні інші діти та непрацездатні батьки, і вважає, що з ОСОБА_2 на утримання дитини необхідно стягувати аліменти у розмірі по 1000 (одній тисячі) грн.00 коп. щомісячно і до досягнення нею повноліття.

З урахуванням того, що згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, та того, що позовна заява подана 12 лютого 2016 року, тому суд вважає, що саме з цього часу повинно бути присуджено стягнення аліментів з відповідача на дитину.

В силу ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір, що відповідає вимогам ст.88 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.51 Конституції України, Декларацією прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.141, 155, 180-183, 191 СК України, ст.ст.11, 15, 81, 88, 174 ч.4, 212-215, 218, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканки АДРЕСА_2, аліменти на утримання дитини, а саме: доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 (одної тисячі) грн.00 коп. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят один) грн. 20 коп.

Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Шешеня М. О.