Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/2931/14-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 27 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

при секретарі судового

засідання Мишаковській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 квітня 2016 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 квітня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку 10379,88 грн. заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк».

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте при неповному з'ясуванні судом обставин, що мають значення для справи. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач вказує, що судом не було враховано, що він повністю виплатив тіло кредиту та судові витрати позивача на виконання судового наказу та те, що при укладенні договору із банком йому не було надано Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи та Пам'ятка клієнта.

Також зазначає, що строк дії платіжної картки, який ним не продовжувався, закінчився в жовтні 2009 року та нова картка йому не видавалася.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, виходив із обґрунтованості позовних вимог та того, що невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору щодо повернення кредиту та нарахованих процентів за користування кредитними коштами у встановлений договором строк є підставою для стягнення з останнього кредитної заборгованості.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, згідно умов якого останній отримав кредит в розмірі 6100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін.

Із матеріалів справи видно, що банком зобов'язання виконані у повному обсязі.

У порушення умов кредитного договору та вимог закону, ОСОБА_2 починаючи з вересня 2007 року припинив повертати кошти, у зв'язку з чим станом на 30.06.2014 виникла заборгованість в сумі 14947,24 грн., з яких 3769,93 грн. - заборгованості за кредитом, 11177,31 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 470,47 грн. - штраф (процентна складова) (а. с. 9-11).

Судовим наказом Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07.10.2008 з відповідача на користь банку було стягнуто 5537,83 грн., що є частиною суми заборгованості по спірному кредитному договору, які були повернуті ОСОБА_2 платежами у сумі по 600,00 грн.: 13.02.2009, 15.04.2009,13.08.2009, 500,00 грн.-19.06.2009 та 2637,83 грн. - 29.12.2012 (а. с. 8, 63-66).

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Дані правовідносини регулюються ст. ст. 525,526,527,530,536,549,611,1050,1054 ЦК України та укладеним між сторонами договором.

Відповідно до вказаних норм права, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, належними сторонами та у встановлений договором або законом строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (штраф, пеня).

Договором між сторонами передбачена відповідальність позичальника за порушення зобов'язання у виді штрафів у фіксованому розмірі та процентному відношенні.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана надати ті докази, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_2 у судовому засіданні суду 1-ї інстанції факт отримання кредиту у банку не заперечував. Проте вважаючи, що наданий позивачем розрахунок заборгованості по кредиту є необґрунтованим 02.09.2015 звернувся до суду із письмовими запереченнями проти позову не долучивши жодного доказу на підтвердження своїх доводів (а. с. 85-86).

Відтак, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про неналежне виконання відповідачем умов договору, внаслідок чого виникла заборгованість.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 наполягав на застосуванні наслідків спливу строку позовної давності про що надавав відповідну заяву.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як вбачається із Правил користування платіжною карткою (п. 3.1.1, 5.4) граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Таким чином повернення кредитних коштів визначено періодичними щомісячними платежами, тому у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 сплатив останній платіж у сумі 2637, 83 грн. 29.12.2012.

Із позовом про стягнення кредитної заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось у липні 2014 року, тобто у встановлений законом строк.

Відтак, підстав для відмови у задоволенні позову банку до ОСОБА_2 за пропуском строку звернення до суду немає.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо не ознайомлення ОСОБА_2 із Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами та Пам'яткою клієнта. Як вбачається із матеріалів справи відповідач підписав заяву із відміткою про ознайомлення із такими Умовами та їх виконував.

Рішення суду є законним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 01 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: