провадження № 2/243/3768/2016
справа № 243/7479/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Ільяшевич О.В.,

при секретареві Куцик Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до територіальної громади ОСОБА_3 селищної ради Словянського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2016 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до Територіальної громади міста Словянська в особі Словянської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог, зазначили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом після смерті їхньої матері ОСОБА_4. При чому зазначили, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи. 29 жовтня 1999 року померла бабуся позивачів ОСОБА_5. 11.09.2009 року помер батько позивачів - ОСОБА_6. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були власниками житлового будинку № 43, розташованого по вулиці Горького селище Билбасівка Словянського району Донецької області, та власниками земельної ділянки площею 390,5 гектарів. Мати позивачів ОСОБА_4, у встановлений законом термін, а саме 06 грудня 2012 року прийняла спадщину після смерті їх бабусі, а потім після смерті їх батька. Мати позивачів зареєструвати право власності на спадкове майно на своє імя не встигла за життя, оскільки 06 березня 2013 року померла Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на час відкриття спадщини постійно проживали із спадкодавицею, отже вважаються такими що прийняли спадщину. Нотаріусом були винесені постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки у спадкодавиці були відсутні правовстановлюючі документи. . У звязку з чим позивачі були змушені звернутися до суду позовом, просили суд визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як за спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 право власності на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані по вул. Горького, 43 у с. Билбасівка Словянського району Донецької області, в рівних частках зха кожним. Ухвалою суду від 17 листопада 216 року, судом було замінено у справі неналежного відповідача територіальну громаду м. Словянська на належного - ОСОБА_3 селищну раду Словянського району Донецької області.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявилися, надали суду заяви з проханням розгляд справи проводити за їх відсутності, позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради Словянського району Донецької області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, на адресу суду надано заяву з проханням розгляд справи проводити без участі представника Ради, проти задоволення рішення не заперечував.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1,ОСОБА_2 підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Відповідно свідоцтва про смерть серії: 1-НО № 401366, 29 жовтня 1999 року померла мати ОСОБА_4 - ОСОБА_5. (а.с. 9).

Відповідно свідоцтва про смерть серії 1-НО № 415005, 11 вересня 2009 року помер ОСОБА_6 (а.с.10).

Відповідно свідоцтва про смерть серії 1-НО № 664236, 06 березня 2013 року померла ОСОБА_2О.(а.с.11)

Згідно із державним актом на право власності на землю , виданим ОСОБА_5 остання на підставі рішення виконкому ОСОБА_3 селищної Ради народних депутатів від 25 квітня 1996 року № 91 передається у приватну власність земельна ділянка площею 390,5 га в межах згідно з планом, яка розташована на території ОСОБА_3 селищної ради. Землю передано для обслуговування жилого будинку і господарських споруд.(а.с.13)

Згідно із державним актом на право власності на землю, виданим ОСОБА_6 останній на підставі рішення виконкому ОСОБА_3 селищної Ради народних депутатів від 25 квітня 1996 року № 90 передається у приватну власність земельна ділянка площею 390,5 га в межах згідно з планом, яка розташована на території ОСОБА_3 селищної ради. Землю передано для обслуговування жилого будинку і господарських споруд. (а.с.14)

Відповідно повідомлення Держгеокадастру у Словянському районі Донецької області №9-28-0.7-2426/2-16, земельна ділянка, розташована за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Билбасівка, вул. Горького, буд. 43 враховується за ОСОБА_5, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія: І-ДН №117091 від 06 червня 1996 року, площею 390, 5 м. кв. та за ОСОБА_6, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії: І-ДН №117090 від 06 червня 1996 року, площею 390, 5 м. кв.

Відповідно довідки № 2667-18/0.54/01 від 10 жовтня 2016 року КП «Бюро технічної інвентаризації», видно, що будинок, розташований за адресою: Донецька область Словянський район, с.м.т. Билбасівка вулиця Зоряна ( колишня Горького, найменування вулиці змінено на підставі рішення ОСОБА_3 сільської ради № 60 від 30.12.2015 р.) б.43, складається з : житлового будинку «А-1», погребу «Ж», літньої кухні «Б», сараю «В», сараю «Г», вбиральні «Д», гаражу «Е», душу «З», огорожі -1, колодязя питного-2,замощення - 3.

З листа-відповіді КП «Бюро технічної інвентаризації» на запит суду від 18жовтня 2016 року № 2351-2/0.83/01 вбачається, що на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою :Донецька область, Словянський район, с. Билбасівка, вул. Горького, 43 відсутні дані відносно зареєстрованих прав власності. ( а.с. 36).

Згідно із випискою із рішення № 23/9 від 14 квітня 1971 року видно, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був наданий дозвіл на побудову нового будинку зі зносом старого.

За даними техпаспорту, спірний житловий будинок був побудований у 1975 році, а остання господарська будівля у 1990 році.

З довідки наданої державним нотаріусом Другої Словянської державної нотаріальної контори від 06 грудня 2012 року № 993-02/04 видно, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після ОСОБА_6, померлого 11 вересня 2009 року.

Наведене також стверджується отриманими на запит суду матеріалами спадкових справ, відкритих після ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з яких видно, що єдиною спадкоємицею після ОСОБА_5 та після ОСОБА_6 була ОСОБА_4.

Позивачі відповідно до паспортних даних та домової книги на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 постійно проживали із спадкодавцем журбою В.О.

17 вересня 2013 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися до другої Словянської державної нотаріальної контори для видачі їм свідоцтв про право на спадкове майно за законом, а саме житловий будинок та земельну ділянку розташовані за вищевказаною адресою, після смерті їхньої матері ОСОБА_4, однак постановою нотаріуса їм було відмовлено у видачі вказаних документів, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на їмя спадкодавця ( а.с.16,18).

Наведене стверджується отриманими на запит суду матеріалами спадкової справи, внесеної до реєстру за №48768052 до майна померлого ОСОБА_6, який помер 11 вересня 2009 року, та довідкою зі спадкового реєстру про її реєстрацію.

Частина 1 ст. 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦПК України, визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті у звязку з чим, на даний час, неможливо оформити право власності на спірний житловий будинок належний померлій, що дало б можливість позивачам отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті спадкодавця.

За розясненнями, викладеними у п.3.1 Листа ВССУ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» видно:

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об'єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об'єкт самочинного будівництва.

При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини.

Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК.

За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати:

1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда);

2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку;

3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку;

4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм;

5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом ст. ч.4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно та їх обмежень» в редакції ЗУ № 1878-4 від 11 лютого 2010 року, права на нерухоме майно, які виникли до вступу в силу даного закону, визнаються дійсними, у випадках відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, яке не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 91 від 24 червня 2011 року «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних(садових)жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських(присадибних) будівель та споруд, прибудов до них, громадських будинків 1-ї та 2-ї категорії складності які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій. Документом, який засвідчує відповідність закінчених та інженерних мереж будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Згідно із розясненнями Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

У судовому засіданні достовірно встановлено, що спадкодавцям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за життя був наданий дозвіл на будівництво нового будинку зі зносом старого, на земельній ділянці для будівництва індивідуального житлового будинку.

За даними технічних документів, будинок побудований до 1992 року у 1974 році, що підтверджується даними технічного паспорту.

Як достовірно встановлено у судовому засіданні на час побудови будинку ОСОБА_4 перебувала із померлим ОСОБА_6 у шлюбі.

Відповідно норм КпШС України, визнавалось, що майно набуте під час шлюбу належить подружжю на праві спільної сумісної власності у рівних частках.

Відповідно матеріалів спадкових справ єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 є її дочка ОСОБА_4, а після смерті журби І.І. його дружина ОСОБА_4.

З огляду на викладене, судом встановлено, що будівництво житлового будинку, розташованого по вул. Горького, 43 у с. Билбасівка Словянського району, Донецької області, який є обєктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво (тобто будинок не є самовільним будівництвом, як у розумінні діючого на час його побудови законодавства, так і у відповідності до норм Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженого Наказом Держбуду України № 217 від 24 травня 2001 року ) і що на момент смерті первинних спадкодавців цей будинок був повністю збудований, проте позивачі не можуть оформити належне їм право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня.

У звязку з цим, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що спірний житловий будинок є обєктом права власності, а також про наявність правових підстав для визнання за позивачами права власності на цей будинок у порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка його успадкувала в силу закону після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Щодо вимог в частині визнання права власності на земельну ділянку, розташовану по вул. Горького,43 у с. Билбасівка Словянського району Донецької області, - суд виходив з таких міркувань.

Як достовірно встановлено у судовому засіданні право власності на земельну ділянку, зареєстроване за ОСОБА_5 та ОСОБА_6. ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6. яка прийняла спадщину після смерті кожного з них, однак за життя право власності на успадковане майно не зареєструвала.

Згідно із розясненнями, викладеними у п.6 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обовязки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно норм ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК).

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщенні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Як встановлено у судовому засіданні і видно із матеріалів справи, позивачі - як спадкоємці першої черги за законом позбавлені можливості оформити належне їм право власності на земельну ділянку в порядку спадкування відповідно вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на вказане спадкове майно за спадкодавцем відсутнє, а остання померла. Судом також встановлено, що інших спадкоємців, які б претендували на вказане спадкове майно немає, а тому, аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини справи та відповідні ним правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60,209,212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 15,16,25,328, 373, 374, 392, 1216- 1218, 1220, 1221, 1222, 1223,ч.1ст.1225, ч.3 ст.1268, ст. 1269, ч.1 ст. 1270 Цивільного Кодексу України, ст. 78,126 Земельного Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Словянської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, паспорт серії ВЕ 395325 виданий 16 січня 2002 року Словянським РВ УМВС України в Донецькій області, ІПН НОМЕР_1, та за ОСОБА_2, паспорт серії ВА 186119 виданий 29 січня 1996 року Словянським РВ УМВС України в Донецькій області, ІПН НОМЕР_2, як за спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4, яка настала 06 березня 2013 року, право власності на житловий будинок з господарчими спорудами, розташований по вул. Зоряній( колишня Горького), 43, сел. Билбасівка, Словянського району, Донецької області, - в рівних частках за кожним.

Визнати за ОСОБА_1, паспорт серії ВЕ 395325 виданий 16 січня 2002 року Словянським РВ УМВС України в Донецькій області, ІПН НОМЕР_1, та за ОСОБА_2, паспорт серії ВА 186119 виданий 29 січня 1996 року Словянським РВ УМВС України в Донецькій області, ІПН НОМЕР_2, як за спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4, яка настала 06 березня 2013 року, право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Билбасівка, вул. Зоряна( колишня Горького), буд. 43, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія: І-ДН №117091 від 06 червня 1996 року, площею 390, 5 м. кв., призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарчих споруд, - в рівних частках за кожним.

Визнати за ОСОБА_1, паспорт серії ВЕ 395325 виданий 16 січня 2002 року Словянським РВ УМВС України в Донецькій області, ІПН НОМЕР_1, та за ОСОБА_2, паспорт серії ВА 186119 виданий 29 січня 1996 року Словянським РВ УМВС України в Донецькій області, ІПН НОМЕР_2, як за спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4, яка настала 06 березня 2013 року, право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Билбасівка, вул. Зоряна( колишня Горького), буд. 43, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_6, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії: І-ДН №117090 від 06 червня 1996 року, площею 390, 5 м. кв., призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарчих споруд, - в рівних частках за кожним.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 26 грудня 2016 року.

Головуючий - суддя: О.В. Ільяшевич