У Х В А Л А

18 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Романюка Я.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Управління Держземагенства в Києво-Святошинському районі Київської області, Головне управління Держземагенства у Київській області, Перша Київська обласна державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федоренко Олена Ігорівна, про визнання недійсними договорів, державних актів на право власності на земельну ділянку, витребування майна, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9, про захист честі, гідності, відшкодування шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4 і в зустрічному позові ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано та в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_4 ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним договір дарування, укладений 28 жовтня 2010 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори та зареєстрований за № 1-1977 і визнано недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 10 лютого 2004 року, площею 0,1517 га (кадастровий номер НОМЕР_2 яка розташована по АДРЕСА_1 та скасовано його державну реєстрацію.

У решті позову відмовлено.

В частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судових рішеннь порушується питання про скасування рішення Апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалення нового судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України: невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 7 та 21 листопада 2012 року, 22 квітня та 16 вересня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив з того, що оригінал державного акту, який посвідчує право власності ОСОБА_10 на спірну земельну ділянку, втратив чинність після видачі його дублікату, а право власності на земельну ділянку, посвідчене ним, перейшло до ОСОБА_4, тому державний акт НОМЕР_1 від 10 лютого 2004 року підлягає визнанню недійсним із скасуванням його державної реєстрації.

Відмовляючи в частині позовних вимог ОСОБА_10 щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18 вересня 2013 року, витребування земельної ділянки у добросовісного набувача - ОСОБА_6 суд дійшов висновку, що об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову, якщо річ, перебуваючи у чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, то застосовуються зобов'язально-правові засоби захисту права власності відповідно до Глави 83 ЦК України, оскільки спірна земельна ділянка не є вільною, змінено її цільове призначення - витребувати її в порядку статті 388 ЦК України неможливо, а позовних вимог із застосування зобов'язально-правових способів захисту права власності відповідно до положень глави 83 ЦК України ОСОБА_10 не заявив. Отже його порушене право в межах пред'явленого позову захисту не підлягає. ОСОБА_4 не доведено втрати ним державного акту на земельну ділянку та існування спору з органами державної влади з приводу видачі нового свідоцтва, тому визнання його права власності є надмірним способом захисту.

Відмовляючи ОСОБА_5 в зустрічному позові судом було встановлено факт відсутності недостовірної інформації в позові ОСОБА_4, тому відсутні підстави для вимоги захисту гідності, честі чи ділової репутації.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 7 листопада 2012 року, що надана заявником як приклад, предметом розгляду суду було визнання частково недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки особою, яка не мала права нею розпоряджатися, адже вона відноситься до земель комунальної власності та належить територіальній громаді м. Львова.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 листопада 2012 року, що надана заявником як приклад, предметом розгляду суду було визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, укладеному всупереч рішенню загальних зборів ТОВ «ЕЛІТА» та на інших істотних умовах. Згідно зі статтею 330 ЦК України указані нежитлові приміщення відчужені особою, яка не мала на це право.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року, що надана заявником як приклад, предметом розгляду суду було визнання договору доручення частково недійсним, недійсними договору купівлі-продажу земельної ділянки, державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, що відбулося без дотримання передбаченого законодавством порядку зміни цільового призначення земельної ділянки, оскільки відчуження землі відбулося під час дії мораторію на відчуження земель з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з перевищення повноважень повіреного.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року, що надана заявником як приклад. Установлено, що майно вибуло з володіння власників поза їх волею, а укладення спірного договору купівлі-продажу не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що суперечить частині третій статті 203 ЦК України та є підставою для визнання цього договору недійсним.

Таким чином, порівняння змісту постанов Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 7 та 21 листопада 2012 року, 22 квітня та 16 вересня 2015 року зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаних постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Управління Держземагенства в Києво-Святошинському районі Київської області, Головне управління Держземагенства у Київській області, Перша Київська обласна державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федоренко Олена Ігорівна, про визнання недійсними договорів, державних актів на право власності на земельну ділянку, витребування майна, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_8, третя особа - ОСОБА_9, про захист честі, гідності, відшкодування шкоди, за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 22 вересня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Я.М. Романюк