Справа № 2-2298/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 березня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Іоновій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 24 жовтня 2015 року по день фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньої заробітної плати 232,56 грн. за день.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 14.02.2011 року на підставі наказу №112 його було прийнято на посаду інженера-конструктора КФ «Укренергомережпроект», а 23.10.2015 року було звільнено з займаної посади за згодою сторін відповідно до наказу №65-п від 21.10.2015 року.

Однак при звільненні позивачу не було виплачено заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2015 року по 23.10.2015 року у розмірі 18 591,47 грн.

Позивач в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення в разі неявки представника відповідача на підставі наявних у справі доказів не заперечував.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд, врахувавши письмову заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.02.2011 року на підставі наказу №112 ОСОБА_1 було прийнято на посаду інженера-конструктора Київської філії Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект».

Наказом №65-п від 21.10.2015 року ОСОБА_1 було звільнено з 23.10.2015 року з займаної посади за згодою сторін. Однак на день звільнення позивачу не було виплачено заробітну плату за період з 01.07.2015 року по 23.10.2015 року у розмірі 18 591,47 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається з довідки про заробітну плату від 04.11.2015 року, виданої ОСОБА_1, за період з 01.07.2015 року по 23.10.2015 року його заробітна плата складала 18 591,47 грн. та станом на 15.01.2016 року вказана сума коштів позивачу не виплачена.

За таких обставин, враховуючи викладене, не надання з боку відповідача заперечень щодо несплати заробітної плати, а також відсутність в матеріалах справи інших доказів про протилежне, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку.

Так, згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, затримка розрахунку з працівником за відсутності спору про розмір належних працівникові сум тягне обов'язок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Оскільки у день звільнення, яким вважається останній день роботи, позивачу мав бути повністю виданий розрахунок всіх сум, що належать йому від підприємства, а з часу звільнення позивача, а саме з 24.10.2015 року відповідач до цього часу не виконав свої зобов'язання щодо виплати заробітної плати, то вимоги позивача на час вирішення спору є обґрунтованими.

При цьому обставин, які б перешкоджали відповідачу належно виконати свій обов'язок перед працівником та виключали б його вину у порушенні строків розрахунку при звільненні, представником відповідача суду не надано.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно з ч.4 ст. 60 доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 24.10.2015 року по день постановлення рішення, виходячи з розміру середньої заробітної плати за два останні перед звільненням місяці - 212,22 грн. за день (4964,21+4373,21):2:22) за 100 робочих днів, в розмірі 21222 грн.

Крім того, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору на користь держави.

Керуючись ст.ст. 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 24.10.2015 року по 14.03.2016 року в розмірі 21222 грн.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, яка має бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: