АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання кімнати в гуртожитку спільною сумісною власністю, визнання права власності на 1/2 частину кімнати,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що з 2006 р. з відповідачем стали проживати однією сімєю. В жовтні 2007 р. вона переїхала до м. Полтави, а в листопаді 2007 р. отримала кімнату № 702 в гуртожитку по вул. К.Шосе, 56 в м. Полтаві. В червні 2008 р. відповідач вселився в кімнату № 910 в тому ж будинку та був зареєстрований. Хоча вони були зареєстровані в різних кімнатах, але по можливості все одно більшість часу проживали разом. В січні 2008 р. вона переселилася з кімнати № 702 до кімнати № 910 для подальшого проживання з відповідачем однією сімєю. У вересні 2012 р. з дозволу керівництва ПАТ «Полтаваагротранс», зокрема, 05.09.2012 р., на імя відповідача було укладено договір купівлі-продажу кімнати № 910 по вул. К.Шосе, 56 у м. Полтаві. В жовтні 2014 р. відповідач залишив житло .

Оскільки кімната придбана в період фактичного спільного проживання з відповідачем, то вважає, що відповідно до ст .74 СК України набула права власності на 1/2 частину кімнати. Посилаючись на викладене, просила встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сімєю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 25.06.2008 р. по жовтень 2014 р. включно.

Визнати кімнату № 910, що становить 3/1000 частки в гуртожитку, що знаходиться в м. Полтаві по вул. К.Шосе, 56 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину кімнати № 910, що становить 3/1000 частки в гуртожитку, що знаходиться в м. Полтаві по вул. К.Шосе, 56.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено за недоведеністю.

З даним рішенням суду першої інстанції не погодилася ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Зокрема вказує, що викладені в судовому рішенні факти є перекрученими, такими, що не відповідають дійсності, викладені лише зі слів відповідача та не підкріплені жодним процесуальним документом чи доказом.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі знайомі зі школи. З 2006 р. вони почали зустрічатися та деякий час проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_1.

В жовтні 2007 р. позивач ОСОБА_2 переїхала проживати в м. Полтаву та отримала кімнату № 702 по вул. К. Шосе, 56 . В червні 2008 р. до м. Полтави переїхав ОСОБА_3 та почав мешкати в кімнаті № 910.

01.02.2010 р. ОСОБА_2 переселилася до ОСОБА_3 в кімнату № 910, про що з нею була укладена угода № 1215 з ДП «Полтаваагротрансжитло» ПАТ «Полтаваагротранс» (а.с. 9).

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що доведеним є факт проживання сторін разом до 2012 р., а після 2012 р. їх стосунки не були сімейними, оскільки сторони фактично лише мешкали під одним дахом, що не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя, внаслідок чого спірна кімнати розподілу не підлягає.

Проте, до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції буди досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, регулює ст.74 СК України, норми якої поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором між ними.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то майно одержане за цим договором є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зазначених норм при вирішенні питання про визнання майна спільною сумісною чи особистою приватною власністю, з'ясуванню підлягають як час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах.

Обґрунтовуючи факт свого спільного проживання з ОСОБА_3, спільного ведення ними домашнього господарства та бюджету, позивач ОСОБА_2 посилається на квитанції про сплату комунальних платежів за кімнату, документи, які підтверджують спільне придбання побутової техніки в кімнату, показання свідків, інші письмові матеріали, яким, на її думку, суд першої інстанції не надав належної оцінки.

Так, відповідно до довідки 2-28, виданої 28 липня 2015 року ДП «Полтаваагротранс-житло», ОСОБА_2, з 28 листопада 2007 року дійсно зареєстрована та проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, к. 702. З 01 лютого 2010 року (до 05 вересня 2012 року згідно угоди №1215 від 01.02.2010 року) та станом на кінець травня 2015 року проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, к. 910, сплачувала грошові кошти за комунальні послуги та послуги проживання особисто (а.с. 12).

З зазначеної довідки, а також уточнюючої довідки за тим же номером і датою, вбачається, що разом з ОСОБА_2 в кімнаті № 910 за адресою: м. Полтава, вул. Київське шосе 56 зареєстрований (з 25.06.2008 року) та проживає ОСОБА_3 та веде спільне господарство з ОСОБА_2. 05 вересня 2012 року між ПАТ «Полтаваагротранс» та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу частки у праві власності на будівлю гуртожитку, за яким ОСОБА_3 перейшла у власність кімната під № 910 за адресою: м. Полтава, вул. Київське шосе 56, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі під № 954. Одночасно з цим повідомлено, що на момент укладення вищезазначеного договору купівлі-продажу ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_3 (що є покупцем за зазначеним договором) (а.с. 12, 101).

Згідно довідки ТОВ «Житло Інвест Полтава» № 32 від 30.03.2016 року, ОСОБА_2 проживає в кімнаті № 910 по теперішній час та сплачує комунальні послуги (а.с. 102).

З показань свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6О, допитаних в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали разом та вели спільне господарство, як до так і після придбання спірної кімнати.

Показання свідків про те, що між сторонами по справі відбувалися сварки, чого й сама позивач не заперечувала, не свідчать про відсутність спільного проживання.

Заперечуючи проти спільного проживання, відповідач вказав, що з 2013 року став зустрічатися з іншою жінкою та підтримував з нею тісні стосунки, які потім переросли в сімейні, що аж ніяк не свідчить про його фактичне проживання з іншою жінкою, оскільки зазначені твердження не містять документального підтвердження та правового підґрунтя.

Колегія суддів, аналізуючи покази свідків в сукупності з іншими матеріалами справи, приходить до висновку, що знайшов своє підтвердження факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 25 червня 2008 року по жовтень 2014 року, та що придбана кімната №910, що становить 3/1000 частки в гуртожитку, що знаходиться в м. Полтаві по вул. шосе Київське 56 (стара назва: Київське шосе), та складається з: кімнати 1, пл.15,4 кв.м., шафи 2 пл. 1,2 кв.м., в загальному користуванні: коридор XVI пл. 10,3 кв.м., душова XVII пл. 1.3 кв.м., вбиральня XVIII пл. 1,4 кв.м., загальною площею 16,6 кв.м. є їх спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив у п.22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При цьому, у п. 25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

За таких обставин, на підставі вищевикладеного, враховуючи заявлені позовні вимоги щодо спільного майна подружжя, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, колегія суддів вважає за можливе визнати ідеальні частки подружжя в спірному майні без його реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд вирішуючи спір однобічно підійшов до оцінки наданих сторонами доказів. У порушення вимог ст.215 ЦПК України не навів мотивів, з яких взяв до уваги або відхилив докази і застосував зазначені в рішенні нормативно-правові акти та дійшов висновку, який не відповідає обставинам справи і суперечать навіть доказам, на які суд послався.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню повністю, а рішення суду першої інстанції у відповідності до положень п.4 ч.1. ст. 309 ЦПК України скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 309, 314 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 (паспорт серії КО 652242 виданий Лубенським МРВ УМВС України в Полтавській області 02 березня 2006 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (паспорт серії КО 909386 виданий Октябрським РВ у м. Полтаві УДМС України в Полтавській області 13 листопада 2012 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) проживали однією сімєю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 25 червня 2008 року по жовтень 2014 року, включно.

Визнати кімнату №910, що становить 3/1000 частки в гуртожитку, що знаходиться в м. Полтаві по вул. шосе Київське 56 (стара назва: Київське шосе), та складається з: кімнати 1, пл.15,4 кв.м., шафи 2 пл. 1,2 кв.м., в загальному користуванні: коридор XVI пл. 10,3 кв.м., душова XVII пл. 1.3 кв.м., вбиральня XVIII пл. 1,4 кв.м., загальною площею 16,6 кв.м. спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 (паспорт серії КО 652242 виданий Лубенським МРВ УМВС України в Полтавській області 02 березня 2006 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1), право власності на 1/2 частину кімнати №910, що становить 3/1000 частки в гуртожитку, що знаходиться в м. Полтаві по вул. шосе Київське 56 (стара назва: Київське шосе), та складається з: кімнати 1, пл.15,4 кв.м., шафи 2 пл. 1,2 кв.м., в загальному користуванні: коридор XVI пл. 10,3 кв.м., душова XVII гіл. 1.3 кв.м.. вбиральня XVIII пл. 1,4 кв.м., загальною площею 16,6 кв.м.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_7 /підпис/ ОСОБА_8

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ ОСОБА_1