АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/710/16 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.,

суддів - КРУГОВОЇ С.С.,

- ОСОБА_2,

секретаря - Пруднікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Київського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів на його користь солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 1016235,96 грн., яка складається з тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, та покласти на них судові витрати.

В обґрунтування позову посилався на те, що 20.02.2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПAT «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 1 від 07.05.2008 року, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_5 кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 23900,00 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 120695 грн. на строк по 07.05.2017 року з процентною ставкою 13% річних

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «ДельтаБанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого AT «УкрСиббанк» передав AT «ДельтаБанк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. 07.05.2008 року між банком і відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 були укладені договори поруки № 201718, № 201719, № 201720, згідно умов яких поручителі зобовязалися перед кредитором відповідати за виконання ОСОБА_5 усіх його зобовязань за кредитом у тому ж обсязі, що і позичальник. відповідальність вказаних осіб є солідарною.

Відповідач ОСОБА_5 умови кредитного договору належним чином не виконує, у звязку з чим банк набуває право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати вказане рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги посилаються на те, що судом першої інстанції не зясовані та не доведені обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також порушені норми матеріального права.

Зазначають, що про розгляд справи не повідомлялися належним чином, про розгляд справи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 стало відомо зі слів сина ОСОБА_5 вже після ухвалення рішення.

Вказують, що копії договорів поруки, наданих позивачем суду бачать вперше, ніяких договорів поруки не укладали.

Вважають, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, тому, що не було залучено до розгляду справи ОСОБА_7, якому було передано кредитний автомобіль Mitsubishi L-200 та який зобовязався погасити кредит.

Підкреслюють, що позивачем не було надано до суду, а судом не оглядались оригінали документів: кредитний договір та додатки до нього, договори поруки з додатковими угодами, документ, що підтверджує отримання ОСОБА_5 грошових коштів, а копії документів викликають сумніви в існуванні оригіналів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_3, представника ОСОБА_3 і ОСОБА_4, представника позивача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України : в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Виіршуючи спір суд першої інстанції вважав встановленим, що 20.02.2009 року ОСОБА_5 відповідно до укладеної додаткової угоди до кредитного договору № 1 від 07.05.2008 року отримав від АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») кредит у розмірі 23900,00 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 120695 грн. на строк по 07.05.2017 року з процентною ставкою 13% річних на споживчі цілі.

У забезпечення зобовязання за кредитним договором 07.05.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» уклав з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 договори поруки №201718, № 201719, № 201720, за умовами яких відповідачі зобовязалися відповідати перед кредитором за невиконання ОСОБА_5 усіх його зобовязань за кредитом.

З 08.12.2011 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передав АТ «ДельтаБанк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, позивач набув право вимоги по кредитному договору укладеному з ОСОБА_5

Задовольняючи позов суд виходив з того, що заборгованість, яка утворилась внаслідок неналежного виконання ОСОБА_5 зобов"язань за кредитним договором в розмірі 10162335,96 грн., має бути стягнута на користь позивача, як нового кредитора, у солідарному порядку з усіх відповідачів та вирішив справу на підставі ст.ст.514,516,526,554, 1054 ЦК України.

Проте, відповідно до умов укладеного 07.05.2008 року між АКІБ "Укрсиббанк"( банк) та ОСОБА_5 (позичальник) договору № 1 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу Банк зобов"язався надати позичальнику кредит в розмірі 23900,00 дол.США, що дорівнює еквіваленту 120695, 00 грн., який останній зобов"язався повернути у повному обсязі не пізніше 07 травня 2015 року, здійснюючи повернення кредиту та сплату відсотків інуїтетними платежами в розмірі 435,00 грн..

У забезпечення виконання всіх грошових зобов"язань позичальника надані поруки ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 за відповідними договорами від 07.05.2008 року за відповідними №№№201718, № 201719, № 201720.

Відповідно до умов кредитного договору та заяви про видачу готівки 07 травня 2008 року ОСОБА_5 отримав кредитні кошти у зазначеному в договорі розмірі.(а.с.24)

До суду надані також копії договорів поруки, які 07.05.2008 року укладені між АКІБ "УкрСиббанк", як кредитором з одного боку та ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 як поручителями з другого боку.

Доводи скарги про те, що вказані договори поруки ОСОБА_4 і ОСОБА_3 не уклададись і є сфальсіфікованими колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки про укладення цих договорів міститься зазначення у п.2.1 розд.2 договору про надання споживчого кредиту, укладення якого не оспорюється. (а.с.10).

Проте, за змістом вказаних договорів поруки кожен з поручителів зобов"язався відповідати солідарно з боржником за виконання останнім зобов"язань за кредитним договором від 07 травня 2008 року з усвідомленням, що за цим договором сума основного договору - 23900,00 дол.США, що дорівнює еквіваленту 120695,00 грн. з терміном виконання основного зобов"язання 07 травня 2015 року, якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання основного зобов"язання.

Відповідно до п.2.1 розділу 2 договорів поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Під згодою поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору ( шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

При цьому, як вже зазначено, кожен з поручителів зобов"язався відповідати за виконання позичальником умов договору кредиту солідарно з останнім. Солідарного обов"язку поручителів між собою ані договори поруки ані договір про надання кредиту не передбачають.

20 лютого 2009 року між Банком і ОСОБА_5 укладено додаткову угоду б/н до договору № 1 про надання споживчого кредиту від 07.05.2008 року, за умовами якої кінцевий термін повернення кредиту змінено на 07 травня 2017 року, тобто збільшено на два роки .

Згідно ч.2 цієї угоди позичальник зобов"язався не пізніше ніж через 30 календарних днів з дати її укладення докласти всіх необхідних зусиль, здійснити всі необхідні дії та укласти або забезпечити укладення ( якщо забезпечення за договором надає третя особа) відповідних договорів про внесення змін та/або дадаткових угод до всіх договорів забезпечення, які були та/або будуть укладені у забезепечення виконання зобов"язань позичальника за договором щодо надання згоди осіб, які передали забезпечення за договором на зміну зобов"язання, обумовлену підписанням цієї додаткової угоди ( а.с.17).

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.І ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобовязальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобовязання боржника та кредитором боржника.

Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. ч. 1,2 ст. 553 ЦК У країни).

Відповідно до ч.1ст. 559 України порука припиняється, у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення періоду користування кредитними коштами без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-172цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Вказані вимоги закону та правові позиції Верховного суду України не були враховані судом.

Поза увагою суду залишилось те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення поручителів про укладення між банком і позичальником додаткової угоди зі збільшенням періоду кредитування та надання ними згоди на такі зміни зобов"язання боржника у бік їх збільшення.

Збільшення обсягу відповідальності боржника без згоди на це поручителя у відповідності до ч.1 ст.559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

З огляду на наведене колегія суддів вважає за необхідне на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 ОСОБА_4 і у задоволенні позову ПАТ " Дельта Банк" до вказаних осіб відмовити з підстав втрати кредитором права вимоги до них, як поручителів.

Разом з тим, підстави для скасування або зміни рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ " Дельта Банк" до ОСОБА_5 відсутні.

Вказаним відповідачем не оспорюється, що протягом тривалого часу він не здійснював дій з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Посилання на те, що придбаний за кредитні кошти автомобіль був переданий ним ОСОБА_7, який зобов"язався замість нього повертати кредит не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки вказані дії здійснені ОСОБА_5 на власний розсуд, без згоди банку і не звільняють його від відповідальності по сплаті заборгованості за кредитом. Заяву про застосування строків позовної давності ОСОБА_5 в суді першої інстанції не подавав, розмір заборгованості не оспорив.

В частині вирішення позовних вимог ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_6 П рішення не оскаржено і апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст.303,304, п.п.2,3 ч.1 ст.307, ст.309,313,314,316,317,319,324 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 17 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства " Дельта Банк" до ОСОБА_3, ОСОБА_4 скасувати і у задоволенні позову ПАТ " Дельта Банк" до вказаних осіб відмовити.

В іншій оскаржуваній частині вказане рішення залишити без змін.

В частині вирішення позовних- вимог ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_6 рішення апеляційним судом не переглядалось.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) Т.П.Зазулинська

Судді (підпис) С.С. Кругова

(підпис) ОСОБА_2