У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Кадєтової О.В., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій незаконними та захист прав споживача, за касаційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 04 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») та просив, з урахуванням збільшених позовних вимог, визнати дії банку по списанню з його рахунку коштів незаконними та стягнути безпідставно набуті кошти в розмірі 3 135,42 грн.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що 03 вересня 2006 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений договір про споживчий кредит, згідно з яким йому було надано кредит в розмірі 2 380,30 грн на придбання мобільного телефону строком на 24 місяці до 03 вересня 2009 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,09 % на місяць. Зобов'язання за вказаним кредитним договором він не виконав у повному обсязі.

У листопаді 2014 року в ПАТ КБ «ПриватБанк» на його ім'я був відкритий картковий рахунок, на який йому перераховується заробітна плата.

Згідно отриманих позивачем повідомлень на його мобільний телефон, ПАТ КБ «ПриваБанк», починаючи з 19 листопада 2014 року розпочав списувати з його банківського рахунку кошти для погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором.

Позивач вважає такі дії банку незаконними, оскільки вони вчинені поза межами строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом, тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 березня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» незаконними та стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача грошові кошти в сумі 3 135,42 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 04 червня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 березня 2015 року змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення посилання на те, що укладений 03 червня 2006 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір не містить згоди позичальника на списання коштів банком з його карткового рахунку та посилання суду на пункт 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в редакції від 30 березня 2012 року.

У касаційній скарзі Шуліка А.В., яка діє в інтересах ПАТ КБ «Приватбанк», просить рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Увалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно проводив списання коштів з карткового рахунку позивача, оскільки такі дії не відповідають договору укладеному між сторонами, а також із того, що списання коштів проводилися за відсутності судового рішення про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором та після спливу строку позовної давності на стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Змінюючи рішення суду першої інстанції шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на те, що укладений 03 червня 2006 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір не містить згоди позичальника на списання коштів банком з його карткового рахунку та посилання суду на пункт 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в редакції від 30 березня 2012 року апеляційний суд виходив із того, що місцевий суд необґрунтовано посилався на вищевикладене, оскільки п. 3.2.5 Умов надання споживчого кредиту, з яким був ознайомлений ОСОБА_6 при укладенні кредитного договору від 03 вересня 2006 року, передбачено, що позичальник доручає банку списувати кошти з усіх його поточних рахунків, а пункт 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в редакції від 30 березня 2012 року викладений в новій редакції відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №7 від 07 лютого 2014 року.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03 вересня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит в розмірі 2 380,30 грн на придбання мобільного телефону зі сплатою 2,09 % на місяць, з кінцевим терміном повернення до 03 вересня 2008 року.

ОСОБА_6 з 01 листопада 2014 року працював сторожем в учбово-виховному комплексі «Школа гуманітарної праці». Для одержання заробітної плати в ПАТ КБ «ПриватБанк» на його ім'я був відкритий картковий рахунок, з якого в період з 19 листопада 2014 року по 26 лютого 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» проводилося списання грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 вересня 2006 року на загальну суму 3 135,42 грн. Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги

цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив визнати незаконними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» по списанню грошових коштів, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 вересня 2006 року, в загальній сумі 3 135,42 грн та стягнення їх з банку.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередній інстанцій виходили із того, що дії банку по списанню коштів із рахунку позивача з 19 листопада 2014 року є незаконними, оскільки таке списання відбулося з порушенням банком строку позовної давності щодо пред'явлення вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок судів є помилковим, оскільки суди, на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, не визначилися з характером спірних правовідносин, предметом і підставами позову та не звернули уваги на те, що позивач звернувся до суду з позовом, предметом якого є визнання незаконними дій банку щодо списання коштів з рахунку і суди повинні були встановлювати наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, а не з'ясовувати та встановлювати, що ПАТ КБ «ПриваБанк» пропущено строк позовної давності у правовідносинах про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 червня 2006 року, які не були предметом даного розгляду і не можуть впливати на результати розгляду позовних вимог ОСОБА_6 про визнання незаконними дій банку та стягнення коштів.

Оскільки обставини, пов'язані із перевіркою правильності визначення обставин справи та оцінки наданих сторонами доказів, судами з`ясовувались неналежним чином, чим порушено норми процесуального права ( ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України) і таке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, то відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі рішення суду першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 23 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 04 червня 2015 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук