провадження № 2/243/2424/2016
справа № 243/4639/16-ц
29 червня 2016 року
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Ільяшевич О.В.,
при секретареві Хміль О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
08 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона власницею житлового будинку №20 по вул. Краснодарській, що у м. Словянську Донецької області. Відповідачка є дружиною її онука. ОСОБА_2 до теперішнього часу значиться зареєстрованою у вказаному житловому приміщенні, хоча з жовтня 2012 року, добровільно, за зазначеною адресою не проживає. Позивач ніколи не чинила і не чинить відповідачці перешкод у користуванні будинком. Особистих речей відповідачки у будинку №20 по вул. Краснодарській, що у м. Словянську Донецької області не має, поштова кореспонденція для неї на вказану адресу не надходить. Відповідачка обіцяла добровільно знятися з реєстрації однак своєї обіцянки не виконала. Позивач змушена нести витрати по оплаті комунальних платежів і за відповідачку, позбавлена ??можливості використовувати своє право на оформлення субсидії. Оскільки відповідачка без поважних причин не проживає в будинку з дня реєстрації вже більше року, є підстави визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням в належному їй житловому будинку №20 по вул. Краснодарській м. Словянська донецької області. У звязку із викладеним, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком №20 розташованим по вулиці Краснодарській м. Словянська Донецької області.
Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявилась, подала суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 23).
Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, відомостей про причини своєї неявки суду не надала, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у її відсутності від неї до суду не надходило.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним норми чинного законодавства.
В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно є власницею житлового будинку №20 по вул. Краснодарській, що у м. Словянську Донецької області, що підтверджується довідками КП «Бюро технічної інвентаризації» №1314-3/0.45/01 від 30 травня 2016 року (а.с. 6), та №1486-2/0.83/01 від 16 червня 2016 року (а.с. 19), згідно із якими, право власності на житловий будинок № 20 розташований по вул. Краснодарській м. Словянська Донецької області, 30 жовтня 1980 року зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки №13 від 26 лютого 1968 року (а.с. 8-10).
Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №31239928 від 13 червня 2016 року, відомості щодо зареєстрованих прав власності на будинок № 20 розташований по вул. Краснодарській м. Словянська Донецької області відсутні (а.с 18).
Відповідно акту керівника комітету мікрорайону Черевківка міста Словянська Донецької області ОСОБА_3 №428 від 07 червня 2016 року, складеного в присутності членів комісії свідків: ОСОБА_4,ОСОБА_5, за адресою: Донецька область, м. Словянськ, Краснодарська, буд. 20, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає з жовтня 2012 року, її особисті речі у будинку відсутні (а.с. 11).
Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач до судового засідання не з'явилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Відповідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.
У сенсі ст. 391 ЦК України власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
За положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
За змістом ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку(квартири), які проживають разом з ним у будинку(квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку(квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку(квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.
Згідно із вимогами ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Підстави позбавлення члена сімї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України.
Так, частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно п.33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
Відповідно положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном(речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.
Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази, судом достовірно встановлено, що відповідач як член родини позивача, понад один рік не проживає у спірному домоволодінні, і добровільно знятися з реєстрації бажання не виявила. Договірні відносини між позивачем та відповідачем з приводу винаймання спірного житла відсутні, а подальша реєстрація ОСОБА_2 у будинку № 20, розташованому по вулиці Краснодарській м. Словянська Донецької області, створює перешкоди у реалізації позивачкою права користування та розпоряджання своїм майном як власником, зокрема, остання позбавлена можливості оформити субсидію по сплаті житлово-комунальних послуг.
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що слід визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, - житловим будинком №20 розташованим по вулиці Краснодарській м. Словянська Донецької області.
На підставі наведеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 15, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком №20 розташованим по вулиці Краснодарській м. Словянська Донецької області.
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений 05 липня 2016 року.

Головуючий- суддя: О.В. Ільяшевич