У х в а л а

15 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Сімоненко В.М.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року у справі за заявою ОСОБА_4 про роз'яснення акта посмертної судово-психіатричної експертизи від 27 травня 2010 року № 560 у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Анатолій Іванович, про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и л а :

Печерський районний суд м. Києва рішенням від 13 серпня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2011 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

20 серпня 2014 року, 23 січня і 24 липня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Печерського районного суду м. Києва із заявами про роз'яснення змісту акта посмертної судово-психіатричної експертизи.

На указані заяви Печерський районний суд м. Києва відповідними листами надав ОСОБА_4 відповіді щодо розгляду поданих заяв.

5 і 7 серпня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до Апеляційного суду м. Києва з апеляційними скаргами щодо відмови Печерським районним судом м. Києва відкрити провадження за її заявами про роз'яснення вказаного акта експертизи.

Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 14 серпня 2015 року повернув ОСОБА_4 її апеляційні скарги від 5 і 7 серпня 2015 року щодо відмови суду першої інстанції у відкритті провадження за її заявами про роз'яснення акта посмертної судово-психіатричної експертизи з огляду на те, що всупереч положенням статті 292 ЦПК України відсутній предмет апеляційного оскарження, оскільки направлені судом першої інстанції листи не є судовими рішеннями, які можуть оскаржуватись в апеляційному порядку.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 3 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 серпня 2015 року залишила без змін.

5 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статей 203, 225, 231, 717 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На обґрунтування підстави перегляду вказаного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня і 5 вересня 2012 року, 20 січня 2016 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 3 лютого 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін ухвалу суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для прийняття апеляційних скарг до провадження, оскільки відсутній предмет апеляційного оскарження з огляду на те, що суд першої інстанції не ухвалював рішення щодо поданих ОСОБА_4 заяв про роз'яснення змісту акта посмертної судово-психіатричної експертизи, а листи, направлені на її адресу у липні 2015 року, не можуть вважатися судовими рішеннями в розумінні статті 292 ЦПК України.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих заявницею для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалі від 18 січня 2012 року касаційний суд, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про задоволення позовних вимог щодо визнання договору дарування недійсним з підстав, передбачених статтею 225 ЦК України, оскільки дарувальник, внаслідок захворювання, не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому правочин, укладений у такому стані, не відображає справжньої волі особи щодо встановлення чи припинення цивільних прав та обов'язків;

- в ухвалі від 5 вересня 2012 року касаційний суд, направивши справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, указав на неповне дослідження судами обставин та матеріалів справи, відсутність правової оцінки всіх зібраних доказів з огляду на те, що висновки судово-психіатричних експертиз є суперечливими і судове рішення ухвалене на припущеннях, що призвело до неправильного вирішення справи;

- в ухвалі від 20 січня 2016 року касаційний суд, направивши справу на новий розгляд, зазначив про передчасність висновків судів щодо відсутності правових підстав для визнання спірного договору недійсним з огляду на те, що позивачка є особою похилого віку, спірна квартира є її єдиним житлом, в якому вона продовжує проживати, а оскаржувані судові рішення не містять переконливих доводів правильного сприйняття позивачкою фактичних обставин правочину; крім того, касаційний суд зауважив, що визначені в позовній заяві підстави визнання договору дарування недійсним є взаємовиключними та самостійними і застосовуються залежно від обраного способу захисту порушеного права.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_4 про роз'яснення акта посмертної судово-психіатричної експертизи від 27 травня 2010 року № 560 у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Анатолій Іванович, про визнання договору дарування недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема