"18" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого-судді: БАРТАЩУК Л.П.
при секретарях: Швидкій Л.В., Ізвольській С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_2, Дніпровський районний відділ ГУ ДМС України в м. Києві про звернення стягнення на майно, переданого в іпотеку, -
Позов обґрунтований наступним.
В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 01 березня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки №3094, яким поручитель зобов'язався відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.
Також, 01 березня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір №3093, за яким відповідач передав в іпотеку банку однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (загальною площею 28,50 кв.м., жилою площею 16,70 кв.м.), яка належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу.
Позивач в повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання за укладеним Кредитним договором №1318, надавши кредит ОСОБА_1.
Натомість, ОСОБА_1 систематично порушував та належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.
Станом на 14 липня 2015 року за Кредитним договором №1318 від 01 березня 2007 року заборгованість складає 27 889,10 доларів США, з яких: прострочені відсотки за користування кредитом у сумі 1574,26 доларів США, пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитом у сумі 63,84 доларів США.
Зазначену заборгованість позивач просить стягнути з відповідача за рахунок предмета іпотеки, а також відшкодувати за рахунок відповідача судові витрати по сплаті судового збору.
Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, звернути стягнення на предмет іпотеки, надавши докази того, що у власності відповідача наявне інше нерухоме майно, тому Закон України«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можна застосовувати до спірних правовідносин.
Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання не з'явився, про час та місце слухання справи вважається згідно вимог ст. ст. 74, 77 ЦПК України повідомленим належним чином, письмових заперечень і заяв до суду не направив, доказів на спростування наведених позивачем обставин не надав.
Третя особа - ОСОБА_2 в судові засідання не з'явився, про час та місце слухання справи вважається згідно вимог ст. ст. 74, 77 ЦПК України повідомленим належним чином.
Представник третьої особи - Дніпровського РВ ГУ ДМС України в м. Києві направив до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність.
На підставі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За згодою представника позивач суд постанови ухвалу про заочний розгляд справи, - на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п.1.5 Кредитного договору, позичальник зобов'язується щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення Кредиту згідно наступного графіку - рівними частинами в сумі 219 доларів США з квітня 2007 року по лютий 2027 року включно, а останній платіж в сумі 159 доларів США не пізніше дати остаточного погашення кредиту, за надання кредиту -0,08% від суми наданого кредиту щомісячно - 42,00 доларів США, та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з березня 2007 року, а останній платіж не пізніше дати остаточного погашення кредиту, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок банку, що зазначений в Кредитному договорі.
В п. 1.5, 4.3.1, 4.3.2, 4.3.3, 4.3.5, 4.3.6 Кредитного договору, позичальник зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за цим договором, повернути кредит в повній сумі, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені договором, а у випадках невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені договором, у разі порушення умов цього договору та іпотечного договору достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій та відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов'язаннях, що випливають з договору.
Відповідно до п.4.2.2. Кредитного договору, - при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених Кредитним договором, банк має право, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів за Кредитним договором, та стягнути заборгованість за Кредитним договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 5.2 Кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за Кредитним договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,05% від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення.
Банк свої зобов'язання за Кредитним договором №1318 від 01 березня 2007 року виконав належним чином, надавши кредит відповідачу 01 березня 2007 року, що підтверджено видатковим касовим ордером і встановлено заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.10.2015р., яке набрало законної сили.
25 березня 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 був укладений Додатковий договір № 1 до Кредитного договору №1318 від 01 березня 2007 року, за умовами якого, сторони домовились про відміну щомісячної комісійної винагороди банку за надання кредиту, а також погодили порядок та строки здійснення щомісячних платежів по кредитному договору, та виклали п. 1.5 Кредитного договору в редакції зазначеній у вищевказаному додатковому договорі. Всі інші пункти залишились без змін.
01 березня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено Іпотечний договір №3093, відповідно до якого іпотекодавець, з метою забезпечення належного виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель цим приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених у договорі, предмет іпотеки, який належить іпотекодавцю на праві власності.
Згідно п. 1.2. Іпотечного договору, предметом іпотеки за Іпотечним договором є нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира № 54 зі всіма невід'ємними її приналежностями, що знаходиться в будинку АДРЕСА_2. Квартира має загальну площу 28,50 квадратних метри, жилу площу 16,70 квадратних метри (Предмет іпотеки).
Відповідно до п. 1.3. Іпотечного договору, Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 01 березня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовим В.Ю. за реєстровим номером 236, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 01 березня 2007 року за №1942926.
Згідно п. 3.1.3. Іпотечного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому Іпотечним договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язання за Кредитним договором та/або за Іпотечним договором, в тому числі за невиконання або неналежне виконання Відповідачем зобов'язання за Кредитним договором в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частина становить більше 2 двох місяців.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених Іпотечним договором, Іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно до п. 4.1. Іпотечного договору, право іпотеки виникає у Іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення Іпотечного договору. Пріоритет права Іпотекодержателя на задоволення зобов'язання за рахунок Предмета іпотеки відносно вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації обтяження нерухомого майна, зазначеного в Іпотечному договорі, іпотекою в Державному реєстрі іпотек в порядку, передбаченому чинним законодавством України.
Згідно п. 4.2. Іпотечного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання Іпотекодавцем зобов'язання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених Іпотечним договором, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки у порядку, визначеному Іпотечним договором.
Стаття 572 Цивільного кодексу України передбачає, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно з частиною першою статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою статті 590 Цивільного кодексу України передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).
Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено такий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, як надання іпотекодержателю права на продаж предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі покупцеві за ціною, яка встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем. Згідно наданого позивачем Висновку з незалежної оцінки майна, який виготовлений на замовлення іпотекодержателя, ринкова вартість нерухомого майна - однокімнатної квартири №54, загальною площею - 28,50 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_1, станом на 13.08.2015р. становить 650 828,00 грн.
Отже, вимога банку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором є спів мірною з вартістю предмета іпотеки, обставини
Як убачається з матеріалів справи, 12 лютого 2015 року банком на адресу відповідача було направлено лист-застереження за №327/07р., 16 березня 2015 року лист-вимога за №500/07, однак відповідач не відреагував на направлені листи та не було проведено погашення існуючої заборгованості.
Відповідно до п. 3.11. Іпотечного договору, після прийняття рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, на письмову вимогу Іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити Предмет іпотеки протягом 1 (одного) місяця з дати отримання такої вимоги, а також сприяти виселенню всіх мешканців, що зареєстровані та/або фактично проживають за адресою знаходження Предмета іпотеки.
Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою Іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
20 квітня 2015 року позивач за вих. №753/07 направляв відповідачу лист про усунення порушення (щодо виселення з предмету іпотеки), однак, вимога позивача залишена без задоволення та без відповіді.
За змістом статей 39,40 Закону «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із житлового будинку (житлового приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.
Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР (правова позиція у справі №6-447цс15 Верховного Суду України).
Оскільки предмет іпотеки за іпотечним договором №3093 від 01 березня 2007 року було придбано за рахунок кредитних коштів, про що зазначено в кредитному договорі та в кредитній заявці відповідача, відповідно, є обгрунтованою в цій частині і вимога позивача про виселення відповідача з квартири, яка є предметом іпотеки.
Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 3 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Не є обґрунтованими вимоги позивача про зняття з реєстраційного обліку у відповідному відділі Державної міграційної служби у м. Києві ОСОБА_1, оскільки у справі відсутні докази наявного спору між позивачем щодо місця реєстрації відповідача та органом державної міграційної служби України, а також відповідачем.
Отже, позов підлягає частковому задоволенню.
Аналізуючи положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який на час розгляду справи є чиним, судом встановлено наступне.
Згідно положень даного Закону, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.
З наданих суду доказів, а також інформації, яка надійшла на запит суду з Київського міського БТІ, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідачу на праві власності належить інше житло (частина квартири АДРЕСА_1.
Відтак, застосувати вказаний Закон до спірних правовідносин правових підстав суд не убачає.
Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог - в сумі 9 005,76 грн.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст.16, 192, 525, 526, 572, 575, 590, 610, 611, 612, 1050, 1054, Цивільного кодексу України, ст.ст.12, 33, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст.ст. 10, 57-60, 61, 79, 88, 212-215, 218, 222, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1, треті особи - ОСОБА_2, Дніпровський районний відділ ГУ ДМС України в м. Києві про звернення стягнення на майно, переданого в іпотеку - задовольнити частково.
Виселити з квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір в сумі 9 005,76 грн.
У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Дніпровський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
СУДДЯ: