Пр.№2/756/1858/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Луценко О.М.,

при секретарі - Бублієві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за позовом ТОВ « Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про примусове виселення з житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про примусове виселення з житлового приміщення.

В позовних вимогах просив виселити ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 з квартири № 179, загальною площею 198,30 кв.м., жилою площею 114,00кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувсь до суд з заявою про розгляд справи за його відсутності, підтримавши заявлені вимоги та не заперечивши проти розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, звернувсь до суд з заявою про розгляд справи за його відсутності, подав до суду заперечення проти позову( а.с.115-117) та не заперечивши проти розгляду справи.

В судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення позовних вимог заперечував та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник третьої особи Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністраціїпроти позову заперечував та просив у задоволені позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини і визначені їм правовідносини.

Судом встановлено, що 13 вересня 2006 року між ЗАТ «ТАС- Інвестбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 681-Ф, відповідно до якого банк надав грошові кошти у сумі 349 000,00 доларів США на умовах цільового використання, забезпеченості, строковості, платності, зворотності та інших умовах викладених у договорі, зі сплатою 15 % річних за користування кредитом (а.с. 7-9).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 681-Ф від 13 вересня 2006 року було укладено 13 вересня 2006 року договір іпотеки відповідно до якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності (а.с. 12-14).

04.08.2015року постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження за виконавчим написом № 1193 від 20.05.2014р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ « Кредитні ініціативи заборгованість в розмірі 8579106,08грн. шляхом звернення стягнення на квартиру № 179, загальною площею 198,30 кв.м., житловою площею 114 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1( а.с.23-24).

В подальшому відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 13.09.2006 року № 681-Ф.

Відповідно до довідки Форми № 7620 від 22.09.2015року виданої ТОВ « Експлуатаційна компанія» у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 - власник, ОСОБА_2- мати, ОСОБА_3- син , власником особового рахунку є ОСОБА_1 (а.с. 20).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» поняття іпотеки визначається як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі у встановленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Відповідно до ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Пунктом 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Стаття 7 Конституції України закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

Згідно положень частини першої та четвертої ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно ч. 2 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно - гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку.

Статтею 4 Декларації прав дитини визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст. 3 Конвенції про права дитини зобов'язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини.

Як встановлено судом, відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був даний кредит в іноземній валюті та на його забезпечення ОСОБА_1 було передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 198,30 кв.м., в якій зареєстровані та проживають члени її родини, мати ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_3, як місце постійного проживання.

Відповідно до ч. 8 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, згідно ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Згідно ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту( позики0 банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Так, враховуючи обставини справи, а також те, що особам, яких виселяють із житлового будинку( жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов про виселення є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись 208, 212-215 ЦПК України та на підставі ст. 346 Цивільного кодексу України, ст. 109 Житлового кодексу України, ст.ст. 33, 39-40 Закону України «Про іпотеку», п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог ТОВ « Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про примусове виселення з житлового приміщення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м.Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.М. Луценко