Провадження №22-ц/784/482/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 468/1864/15-ц Головуючий І інстанції - Бойко Л.Л.
Провадження № 22-ц/784/482/15 Доповідач - Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Крамаренко Т.В., Маляренко І.Б.,

за участю секретаря - Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю (далі - СГ ТОВ) «Світоч» село Новопавлівка Баштанського району Миколаївської області про стягнення заборгованості по орендній платі, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що йому на праві приватної власності, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку належить 7,34 гектара землі (рілля, зрошення та пасовища). Згідно договору оренди від 02.12.2010 року ці земельні ділянки передані в платне користування відповідачу СТОВ «Світоч» терміном на 5 років для вирощування сільськогосподарських культур (п. 15 та п.2). Нормативна грошова оцінка ділянки станом на 01.01.2011 року в сумі 65137 грн. 93 коп. складається із нормативної грошової оцінки землі проведеної станом на 01.07.1995 року в сумі 20355,51 грн. (базова) та коефіцієнта індексації 3,2 (п.5). Згідно п.9 орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: грошова - не менше 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що на день укладення договору становить 3200 грн., спосіб внесення готівкою. Указом Президента України від 19.08.08 №725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» запроваджена орендна плата земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки. Обмеження щодо збільшення розміру орендної плати згідно діючого законодавства відсутні. Пунктом 10 зазначеного Договору передбачено обчислення розміру орендної плати за землю і здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Індекс інфляції за 2015 рік станом на 1 листопада згідно довідки ГУ статистики в Миколаївській області становить 1,395. У разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором, справляється пеня в розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний день прострочення (п. 14). Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2011 року № 1185 «Про внесення змін до «Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів» пункт 5 доповнено абзацом такого змісту: «Для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 1 липня 1995 року (з урахуванням індексації ), застосовується коефіцієнт 1,756». Постанова набрала чинності з 1 січня 2012 року. Однак, СТОВ «Світоч» з 2012 по 2015 рік до показників нормативної грошової оцінки землі коефіцієнт 1,756 не застосовувало, внаслідок чого виникла заборгованість по орендній платі, яка станом на 1 грудня складає 64396 грн. 93 коп. На неодноразові звернення до СТОВ «Світоч» щодо здійснення розрахунку орендної плати з урахуванням вищенаведених змін, ним було отримано відмову. З цього питання він та інші власники земельних паїв зверталися до райдержадміністрації, податкової інспекції, в району прокуратуру, облдержадміністрацію, які закінчились відписом, що повноваження втручатися в діяльність товариства у них відсутні. Відділ Держгеокадастру у Баштанському районі відповів, що надана ним орендарем копія витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки має підробку і не відповідає дійсності. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з СТОВ «Світоч» на його заборгованість орендної плати в сумі 31887,19 грн., а також судові витрати.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представники відповідача не визнали доводи апеляційної скарги, просили її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог.

Ухвалюючи рішення по справі суд виходив з того, що позивач є власником земельної ділянки площею 7,34 га, розташованої в межах території Новопавлівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 08.10.2010 року між сторонами було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на п'ять років, згідно якого позивачем надано, а СТОВ «Світоч» прийнято в користування земельну ділянку площею 7,34 га, строком на 5 років. Даний договір було зареєстровано Баштанським районним відділом Миколаївської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02.12.2010 року за №82. Пунктом 5 вищевказаного договору оренди землі передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації грошової оцінки земель становить 65 137 грн. 63 коп. З пунктів 9, 10 та 13 даного договору вбачається, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: грошова - 5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що на день укладання договору становить 3200 грн., спосіб внесення готівкою. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни розмірів земельного податку, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках передбачених законом. В усіх інших випадках розмір орендної плати не переглядається.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про те, що, виходячи з розмірів, передбачених положеннями п. 9 договору /орендна плата/, відповідач з позивачем за оренду земельної ділянки з 2011 по 2015 роки, розрахувався в повному обсязі. Також суд дійшов до висновку, що збільшення в односторонньому порядку з боку позивача орендної плати договором не передбачено, а тому посилання на ту обставину, що з 2011 року збільшилася нормативна грошова оцінка земельних ділянок, що автоматично веде до збільшення орендної плати, суперечить умовам договору та діючому законодавству.

Крім того, приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що положеннями постанови КМУ № 1185 від 31.10. 2011 року, на яку посилається позивач, було внесено зміни до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою КМУ № 213 від 23 березня 1995р., дія якої поширюється лише щодо визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Так, з п.1 вказаної Методики вбачається, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок здійснюється з метою визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також під час розроблення показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель. А також з того, що вимогами ч.4 ст. 201 ЗК України передбачено, що при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок використовується експертна грошова оцінка.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

Висновки суду щодо необґрунтованості позовних вимог відповідають обставинам справи та законодавству, яке регулює спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги стосовно необґрунтованого не застосування відповідачем коефіцієнту 1,756 для визначення грошової оцінки земельної ділянки, починаючи з 2012р., що призвело до не донарахування орендної плати та виникнення боргу з орендної плати, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, пункт 13 договору оренди, укладеного між сторонами, дійсно передбачає, що розмір орендної плати переглядається щорічно у разі зміни розміру земельного податку, у тому числі внаслідок інфляції, погіршання стану орендованої ділянки не з вини орендарів та інших випадках, передбачених законом, але це не означає, що відповідач повинен був відповідно до постанови КМУ № 1185 від 31.10. 2011 року самостійно в обов'язковому порядку переглянути розмір орендної плати і встановити її виходячи з грошової оцінки земельної ділянки збільшеної на коефіцієнт 1,756, так як відносини, пов'язані з орендою землі, згідно ст. 2 Закону України "Про оренду землі" регулюються ЗК України, ЦК України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі ст. ст. 13, 14, 19 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Після досягнення сторонами домовленості з питань орендної плати та інших істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України "Про оренду землі", підписання договору оренди та його реєстрації він набуває чинності та може бути змінений лише за взаємною згодою сторін, у тому числі й у частині розміру орендної плати (ст. 792 ЦК України, ст. 30 Закону України "Про оренду землі").

Згідно зі ст. 21 Закону України „Про оренду землі" орендна плата за землю -це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди ((крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди, а розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству. Укладений між сторонами договір оренди відповідав вимогам діючого на час його укладення законодавства.

Ст. 23 Закону України „Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Під час укладення договору сторони дійшли згоди про те, що нормативна оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації грошової оцінки земель становить 65137 грн.63 коп. На час укладення договору грошова оцінка землі була визначена згідно Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою КМУ № 213 від 23 березня 1995р. Постановою КМУ № 1185 від 31.10. 2011 року, на яку посилається позивач, було внесено зміни до Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою КМУ № 213 від 23 березня 1995р., а саме пункт 5 Методики було доповнено абзацом такого змісту: «Для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 1 липня 1995 року (з урахуванням індексації ), застосовується коефіцієнт 1,756». Постанова набрала чинності з 1 січня 2012 року.

Оскільки, сторонами досягнуто домовленості щодо орендної плати, виходячи з грошової оцінки землі, яка зазначена в договорі, то до внесення змін до договору оренду відповідач правомірно при обчисленні розміру орендної плати виходив з даної грошової оцінки землі, що не суперечить Закону України "Про плату за землю". Вимога Закону України „Про плату за землю" стосовно щорічного уточнення грошової оцінки землі на коефіцієнт індексації і встановлення орендної плати в розмірі, не меншому ніж розмір земельного податку, є обов'язковою для суб'єктів договорів оренди земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, орендна плата за які централізується на спеціальних бюджетних рахунках, розподіляється та використовується відповідно до цього Закону, і не носить обов'язкового характеру для угод інших суб'єктів землекористування. Це випливає з ч.2 ст. 21 Закону України „Про оренду землі", ст. 2, розділів 6,7 Закону України „Про плату за землю".

Як убачається з матеріалів справи позивач не звертався до відповідача з пропозицією щодо внесення змін до договору оренди в частині визначення грошової оцінки земельної ділянки після набрання чинності постанови КМУ № 1185 від 31.10. 2011 року, якою було передбачено застосування коефіцієнту 1,756 для врахування змін у рентному доході, який створюється при виробництві зернових культур, до показників нормативної грошової оцінки ріллі, проведеної станом на 1 липня 1995 року (з урахуванням індексації ). Крім того, не всі землі, передані позивачем в оренду, мають статус ріллі. Доводи позивача про те, що відповідач сам повинен був внести зміни до договору оренди або ініціювати укладення додаткової угоди до договору оренди не відповідають вимогам діючого законодавства, а саме ст. 23 Закону України „Про оренду землі", якою передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін і не передбачає обов'язку саме орендаря ініціювати зміни до договору оренди у разі зміни діючого законодавства. Не передбачає такого обов'язку відповідача і укладений між сторонами договір оренди ( п. 34 договору оренди).

Те, що за договором оренди між сторонами по справі передбачена грошова форма орендної плати, як і за земельні ділянки, які знаходяться в комунальній або державній власності, з урахуванням положень ст. 21, 30 Закону України „Про оренду землі" та ст. 792 ЦК України, також не є достатньою підставою для автоматичного застосування до договору оренди Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, затвердженої постановою КМУ № 213 від 23 березня 1995р., з наступними змінами.

З тих же підстав не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не була вчасно збільшена нормативно - грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням індексів інфляції. Більш того, договором оренди, укладеним між сторонами, передбачено обчислення розміру орендної плати за землю з урахуванням індексів інфляції ( п.10 договору), що було виконано відповідачем. Так, коефіцієнт інфляції порівняно з 2010р. на протязі 2011р.,2012р.,2013р.,2014р. дорівнював 1, тому орендна плата не індексувалася, в 2015р. індекс інфляції становив 1,249 і він був застосований відповідачем. Більш того, відповідач в односторонньому порядку, виходячи зі свого фінансового стану, в 2014р. та 2015р. збільшив розмір орендної плати відповідно до 3500грн. та 4900грн.. Застосування напряму індексів інфляції для визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки договором не передбачено, оскільки згідно п. 13 договору інфляція враховується як чинник, який призвів до зміни розміру земельного податку, що в свою чергу може стати підставою для перегляду розміру орендної плати, але шляхом внесення змін до вже укладеного договору оренди, чого не було зроблено сторонами по даній справі.

Крім того, при прийнятті остаточного рішення по справі, апеляційний суд враховує також те, що із наданих представниками відповідача податкових декларацій з фіксованого сільськогосподарського податку за 2011-2014р.р., згідно яких нормативно - грошова оцінка одиниці площі земельної ділянки залишалася незмінною, вбачається, що вони були прийняті ДПІ у Баштанському районі без зауважень стосовно неправильного визначення податку.

Не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення суду також доводи апеляційної скарги про те, що в договорі оренди землі було неправильно визначено розмір орендної плати в сумі 3200грн., а не 3256,88грн., що також призвело до виникнення боргу з орендної плати, а також про те, що таким чином відповідач в односторонньому порядку зменшив розмір орендної плати, передбаченої договором у розмірі 5% від нормативно - грошової оцінки земельної ділянки, виходячи з наступного.

Як уже зазначалося раніше, розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю, згідно зі ст. 21 Закону України „Про оренду землі", встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Крім того, правовідносини, пов'язані з орендою землі, згідно ст. 2 Закону України "Про оренду землі" регулюються також ЗК України, ЦК України, Законом України "Про оренду землі", законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Договір оренди між сторонами був укладений з урахуванням волевиявлення апелянта, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, в тому числі і з грошовим еквівалентом орендної плати у розмірі 3200грн. Тобто, не зважаючи на те, що в п.9 договору оренди зазначено механізм визначення розміру орендної плати, а саме шляхом вирахування 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, сторони в той же час погодилися, що 5% буде становити саме 3200грн., а не 3256,88грн. Про те, що волевиявлення сторін було направлене на встановлення саме такого грошового еквівалента орендної плати, свідчить те, що на протязі 5 років позивач, як орендодавець, не висловлював заперечень з цього приводу і не просив внести зміни до договору оренди в частині визначення грошового еквівалента орендної плати. На даний час строк дії договору оренди землі вже закінчився. Зазначені вище обставини, а саме те, що розмір орендної плати у сумі 3200грн. був зазначений в договорі оренди ще під час його укладення, спростовують доводи апелянта про те, що відповідач в односторонньому порядку вніс зміни до договору оренди та зменшив суму орендної плати.

Інші доводи апелянта містять його суб'єктивний аналіз як матеріалів справи, так і вимог діючого законодавства і фактично направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну та правильну оцінку в їх сукупності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303,307,308, 314,315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після її проголошення в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: