У х в а л а

іменем україни

21 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, за касаційними скаргами ОСОБА_2 та представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» - Гриня Костянтина Андрійовича - на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 03 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ «СК «Інгосстрах») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування.

На обґрунтовуючи вимог позивач посилався на те, що 15 травня 2009 року об 8 год. 15 хв. за участю транспортного засобу марки «BYD F3», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля марки «Шкода Октавія», під керуванням ОСОБА_2, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП).

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2010 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні зазначеного правопорушення.

У результаті ДТП автомобілю ОСОБА_5 заподіяно механічні ушкодження.

25 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах», правонаступником якого є ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ОСОБА_5 укладений договір страхування наземного транспорту, відповідно до умов якого позивач, як страхувальник, зобов'язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки в межах страхової суми, у порядку та на умовах, передбачених договором страхування. За цим договором вигодонабувачем є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Предметом страхування визначено майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням автомобілем марки «BYD F3», державний номерний знак НОМЕР_1, який перебував у заставі ПАТ КБ «ПриватБанк» для забезпечення зобов'язань за кредитним договором.

Згідно із п. 4.2 вказаного договору позивач у разі настання страхового випадку зобов'язаний провести страхове відшкодування страхувальнику ОСОБА_5 або вигодонабувачу - ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням застрахованого транспортного засобу, розмір матеріальної шкоди складає 71 850 грн 09 коп. Сума страхового відшкодування до виплати страхувальнику, з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акта, складає 71 290 грн 09 коп.

Оскільки ПрАТ «СК «Інгосстрах» виплатило зазначену страхову суму та здійснило оплату витрат за проведення оцінки майнової шкоди у розмірі 100 грн, тому позивач на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України просило стягнути з відповідача на його користь 71 390 грн витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 03 вересня 2015 року, позовні вимоги ПрАТ «СК «Інгосстрах» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПрАТ «СК «Інгосстрах» у рахунок відшкодування витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування в розмірі 30 437 грн 59 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі представник ПрАТ «СК «Інгосстрах» - Гинь К.А. - просить скасувати оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій із ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 25 лютого 2008 року на виконання умов договору застави транспортного засобу між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5, між Закритим акціонерним товариством «СК «Інгосстрах», правонаступником якого є ПрАТ «СК «Інгосстарх», та ОСОБА_5 укладено договір страхування № DN 81 AR 11410019 майнових інтересів, що пов'язані із володінням, користуванням та розпорядженням купленим у кредит та належним ОСОБА_5 на праві власності автомобілем моделі «BYD F3», державний номерний знак НОМЕР_1 (а. с. 4).

Згідно із п. 4.2 договору страхування позивач у разі настання страхового випадку зобов'язався відшкодувати збитки в межах страхової суми страхувальнику ОСОБА_5 або вигодонабувачу - ПАТ КБ «ПриватБанк», який виступає також гарантом виконання позивачем зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 6 договору страхування, розмір страхової суми становить 112 000 грн, а у п. 9 договору встановлено 12 місячний строк його дії, тобто з 25 лютого 2008 року по 24 лютого 2009 року. Цим же пунктом договору передбачено умови пролонгації його дії шляхом сплати страхувальником нового страхового платежу, передбаченого п. 8 договору (а. с. 217).

24 лютого 2009 року страхувальник сплатив на рахунок страхувальника страховий платіж відповідно до п. 8 договору в розмірі 5 567 грн 74 коп., що вказує на пролонгацію дії договору страхування на 12 місяців (а. с. 55).

Згідно із п. 7 договору, страховим випадком є пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП за участю страхувальника.

15 травня 2009 року об 8 год. 15 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «Шкода Октавия», державний номерний знак НОМЕР_2, рухався по вул. Шевченка в м. Миколаєві та при виїзді на перехрестя з вул. Лягіна, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1 «Поступися дорогою», чим допустив зіткнення з автомобілем марки «BYD F3», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, який рухався по головній дорозі. У результаті ДТП автомобілю ОСОБА_5 заподіяно механічні пошкодження.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2010 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення (а. с. 6-7).

Сума страхового відшкодування, відповідно до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, від 25 травня 2009 року № 001-2727, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Оперейтор», з урахуванням визначеної договором страхування франшизи на підставі страхового акта від 03 червня 2009 року № И-8102, становить 71 290 грн 09 коп. (а. с. 12-23).

Вказану суму Закрите акціонерне товариство ПрАТ «СК «Інгосстрах» платіжним дорученням від 11 червня 2009 року № 9324 перерахувало на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», як виплату страхового відшкодування ОСОБА_5, в рахунок погашення його заборгованості за кредитним договором (а. с. 25).

Відповідно до п. 15.23 Умов договору до страховика після виплати страхового відшкодування в межах фактичних витрат переходить право вимоги страхувальника або іншої особи, що одержала страхове відшкодування, до особи, відповідальної за вчинений збиток (а. с. 193).

Згідно із висновком експерта миколаївського відділення Одеського НДІСЕ від 27 лютого 2014 року № 1196, при оцінці вартості матеріальних збитків при ДТП, зробленої Товариством з обмеженою відповідальністю «Оперейтор» на замовлення позивача, була порушена Методика товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року № 1074/8395. Зокрема зазначено, що відбувалася оцінка іншої моделі транспортного засобу, ціни на деталі визначалися з урахування цін ринку Европи, а не України, огляд транспортного засобу і розрахунки шкоди були зроблені різними особами. Розмір завданого матеріального збитку згідно факторів, вказаних у дослідницькій частині визначено у двох варіантах, а саме: з урахуванням пошкодження блоку циліндрів - 36 168 грн 15 коп.; з урахуванням пошкодження корпусу масляного насосу - 30 437 грн 59 коп.

Відповідно до частини другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Такий випадок встановлено статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування», згідно із якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За цією нормою страхувальник, який отримав майнову шкоду в деліктному правовідношенні набув право вимоги відшкодування до заподіювача, у зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача.

У спірному зобов'язанні відбулася заміна кредитора - страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, яка відповідальна за завдані страхувальнику збитки.

Разом з тим, відповідно за змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суди попередніх інстанцій, встановивши, що згідно із висновком експерта розмір завданого матеріального збитку значно менший ніж вказаний у звіті про оцінку вартості майнової шкоди, докази, які б вказували на більший розмір такої у матеріалах справи відсутні, правильно вважали, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Посилання ОСОБА_2 на те, що між ПрАТ «СК «Інгосстрах» та ОСОБА_5 не укладався договір страхування колегією суддів не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи та встановленими судами попередніх інстанцій обставинами.

Доводи касаційних скарг висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» - Гриня КостянтинаАндрійовича - відхилити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко