Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/5132/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

03 лютого 2016 року Придніпровський районний суд м. Черкас в складі:

Головуючого - судді: Казидуб О.Г.

за участю секретаря: Зайцевої О.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа-Друга державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частини квартири, встановлення факту перебування на утриманні, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняття спадщини на ? квартири, визнання права власності ? частину квартири в порядку спадкування за законом -,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Друга державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Свої позовні вимоги мотивує тим, що її тітка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала в квартирі АДРЕСА_1. У 1989 році до неї прийшла жити її онука, тоді ще неповнолітня ОСОБА_5, дівоче прізвище якої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 дівчина, тобто онука, стала дорослою, закінчила курси перукарів, почала працювати жіночим і чоловічим перукарем, вийшла заміж за ОСОБА_5 тітка постарішала, значно погіршився її стан здоров'я, мала інвалідність і виникла потреба в лікуванні, на яке потрібні були кошти. Тому ОСОБА_4 стала потребувати догляду і утримання. Внаслідок чого, в 1991 році ОСОБА_4 прописала її в свою квартиру. Онука ОСОБА_5 утримувала її та надавала догляд. Вони вели загальне господарство, у них був спільний бюджет. ОСОБА_5 працювала перукарем і мала доории зарооїток - «свіжу копійку», але без належного оформлення.ОСОБА_4 з 2000 року являлася інвалідом 1 групи загального захворювання. Єдиним джерелом її доходу була мізерна пенсія, розмір якої складав менше 200 гривень на місяць, тому вона мала потребу не тільки в сторонньому догляді, але й в утриманні. Цей догляд і утримання надавала їй її онука ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року від сепсису.Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну їй частину квартири АДРЕСА_1. 04.09.1991р.ОСОБА_5 була зареєстрована в її квартирі. Вони проживали однією сім'єю по день смерті ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_4 р.У 1994 році тітка приватизувала квартиру. Власниками квартири на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 21 грудня 1994 р. стали тітка ОСОБА_4 та її онука ОСОБА_5 Розмір часток у спільній сумісній власності на вказану квартиру не був визначений ні за їх життя, ні після їх смерті.Після смерті онуки відкрилася спадщина на належну їй частину квартири АДРЕСА_1.Відповідно до Постанови від 30 травня 2008 р. № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 531 ЦК України ( 1963 р.), до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства .Згідно положень ст. 548 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.З викладеного випливає, що її тітка, ОСОБА_4 являється спадкоємицею за законом, оскільки на момент відкриття спадщини після смерті онуки ОСОБА_5, була непрацездатною особою ( її вік - 84 роки, пенсіонер, інвалід 1 групи з 2000р.) та перебувала на її утриманні ОСОБА_5 понад один рік, а саме: на протязі 1994 - 2001 p.p. за виключенням листопада, грудня 2001 року, коли ОСОБА_5 захворіла на сепсис і ІНФОРМАЦІЯ_5 р. померла.ОСОБА_4 прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її онуки ОСОБА_5 про що свідчить той факт, що вона у виконання п. 1 ч.1 ст.549 ЦК України фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, а саме частиною квартири, що належала за життя її онуці ОСОБА_5 та відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України зробила це протягом 6-ти місяців від моменту відкриття спадщини від ІНФОРМАЦІЯ_4 p. Це полягало в тому, що вона почала проживати в цій частині квартири і за своїм бажанням заселила її, як доглядальницю та сплачувала квартплату, комунальні послуги за квартиру в повному обсязі.

Про прийняття спадщини відповідачкою ОСОБА_2, ОСОБА_4 за своє життя не знала, оскільки вважала що ОСОБА_10 була забезпечена житлом наступним чином. Після розлучення ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4, ОСОБА_11, батьком ОСОБА_5, ОСОБА_4 свою власну трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 розміняла і одну квартиру по вул. Волкова віддала ОСОБА_12 для онуки ОСОБА_5 Відразу після смерті онуки ОСОБА_5., ОСОБА_2 один лише раз прийшла до ОСОБА_4 з метою забрати речі дочки. Забрала меблі і особисті речі ОСОБА_5 Ніяких заяв про те, що вона прийняла спадщину, стала співвласницею квартири АДРЕСА_1, про намір вселитися в дану квартиру, ОСОБА_2 її тітці, ОСОБА_4, не заявляла. Ні усних ні письмових домовленостей щодо користування квартирою АДРЕСА_1 та її оплати квартири, ОСОБА_4 з ОСОБА_2 не мали.

Оскільки, як за життя онуки ОСОБА_5, так і після її смерті ніяким чином не було визначено частки співвласників в вищевказаній приватизованій квартирі, тому особовий рахунок не поділявся. Ніякі інші спадкоємці в квартиру не заселялися. Відповідно до роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2013 р. спадщина, що відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Таким чином, на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 р. в коло спадкоємців за законом крім її матері, відповідача за даним позовом ОСОБА_2, входить її тітка, утриманка спадкодавця ОСОБА_5, її бабуся, ОСОБА_4, в рівних частках. Отже, вважає, що її тітка ОСОБА_4, хоча і не оформила своє право на спадкове майно нотаріально, але відповідно до чинного на той час законодавства, набула права власності на рівну з відповідачем долю майна. Тобто вона стала власницею 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 Позивач вказує, що вона є рідною племінницею ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, і спадкоємицею за заповітом, відповідно до якого на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.05.2014 р. отримала право власності на 1/2 частину АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4

Окрім того, вважає, що вона є спадкоємицею за заповітом, та являється єдиною спадкоємицею ОСОБА_4 за законом на підставі наступних норм Закону. Відповідно до ч.З ст. 1266 ЦК України - спадкування за правом представлення, а саме: « Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.». Вказує, що її рідний батько ОСОБА_15 був рідним братом ОСОБА_4 Він помер ІНФОРМАЦІЯ_8 року. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України - прийняття спадщини: «Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.»Внаслідок того, що ОСОБА_4 потребувала стороннього догляду (рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 23.12. 2011 року ОСОБА_4 визнана недієздатною і позивачка призначена її опікуном), навіть не виходила на вулицю, вона, надаючи їй догляд, постійно на протязі останніх 6-ти років перед смертю тітки ОСОБА_4 ( 2007- 2013 рр.) проживала з нею, була офіційним опікуном по день її смерті. На її руках вона і померла, вона її поховала . Заяву до державної нотконтори не подавала, так як прийняла спадщину і не відмовлялася від неї.Тому, позивачка вважає, що вона має право на 1/2 частку частини квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_5, тобто на 1/2 частку вказаної квартири, яку ще за життя тітка ОСОБА_4 успадкувала від своєї онуки ОСОБА_5Керуючись ст. 392 ЦК України та п. 3.1 вищевказаного роз'яснення Вищого спеціалізованого Суду України, де зазначено про те, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. З ст. З Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/ 6445 (з подальшими змінами).Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Оскільки її право на вищевказане спадкове майно, що складається з половини частки квартири АДРЕСА_1, не визнає відповідач ОСОБА_2, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О.

ІНФОРМАЦІЯ_9 року серія НОМЕР_30, стала власницею всієї 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, маючи право лише на її 1/4 частину, на то вона змушена звернутися з вказаним позовом до суду. Враховуючи викладене, та ст. 1301 ЦК України (2004p.), де зазначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом, вважає за необхідне визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від ІНФОРМАЦІЯ_9 р, серія НОМЕР_30, виданого на ім'я ОСОБА_2, державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Сопільник А.О. та зареєстрованого в реєстраційній книзі за № 1-2441, частково недійсним, а саме в частині належності на праві приватної власності ОСОБА_2.1/2 частини квартири АДРЕСА_1 так як воно оформлене і видане з порушеннями діючого законодавства ст.112, 113 ЦК України (1963р.), які полягають в наступному: не існує ні рішення, ні договору про визначення часток співвласників в вищевказаній приватизованій квартирі. Державний нотаріус Другої державної нотаріальної контори Сопільняк А.О., видаючи свідоцтво про право на спадщину за законом від ІНФОРМАЦІЯ_9 р, серія НОМЕР_30, на імя ОСОБА_2, та зареєстрованого в реєстраційній книзі за №1-2441, за власною ініціативою визначила частки в спільному майні. Тобто визначила частку ОСОБА_5 - 1/2 і ОСОБА_4 - 1/2 без відома останньої, яка була на момент видачі свідоцтва про право на спадщину, жива та дієздатна, у відсутності належного право установчого документа ( рішення суду про визначення часток співвласників приватизованої квартири). 2)В порушення вимог п. 117 Інструкції про порядок вчинення

нотаріальних дій нотаріусами України від 18 червня 1994 року № 18/5, в якому зазначено про те, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації,

провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.

Якщо до складу спадкового майна входить жилий будинок та інше нерухоме

майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), державний

нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру

прав власності на нерухоме майно, а в місцевостях, де інвентаризація не

проводилась, - довідку виконавчого комітету відповідної Ради народних

депутатів. Керуючись ст..ст.531, 548 ЦК України ( (1963 p.), ст.ст. 392, 1218 ЦК України, ст. 1301 ЦК України ( 2004 p.), Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445, . 117 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року № 18/5., просить суд визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.09.2002р., серія НОМЕР_30, виданого на ім'я ОСОБА_2, державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Сопільняк А.О. та зареєстрованого в реєстраційній книзі за № 1-2441, недійсним в частині посвідчення того, що спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини 12.06.2013 р. та факт прийняття нею спадщини. .Встановити факт перебування ОСОБА_4 на утриманні померлої ОСОБА_5 не менше одного року до її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4 р., факт прийняття нею спадщини. Визнати за нею, ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1

Позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги викладені в позовній заяві в повному обсязі та уточнила пункт 2 позовних вимог а саме , просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 з 2010 року за час відкриття спадщини 12.06.2013 року та факт прийняття нею спадщини ? квартири АДРЕСА_1. Крім того зазначила що з 2002 року у неї не було сім»ї, у неї була одна тітка ОСОБА_4, сказала що вона єдина хто її може доглядати, коли їй було погано то позивачка і днювала і ночувала біля неї. А до цього моменту вона жила з ОСОБА_5, вони жили душа в душу. ОСОБА_1 навіть не думала що ця квартира колись буде її, але так трапилось, що їй прийшлось доглядати ОСОБА_4 вона пообіцяла що вся квартира буде її. В заповіті зазначено що майно в рівних частинах.

Представник ОСОБА_1 адвокат Грачова Т. Г. в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених в промові (арк.спр.185-197).

Представник позивачки адвокат Лінник М. С.в судовому засіданні позов не визнав та підтримав заперечення (арк.спр.45-48).

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала та суду пояснила, що позивачка, говорить неправду. Що сімя, ОСОБА_4 ніколи не відчувала в чомусь потреби, її чоловік був заступником начальника КГБ і мав зарплату 800 рублів і вона була заучем школі і мала зарплату 260. Вони розміняли квартиру на 3 однокімнатні. Вона получила квартиру за котру заплатила власні кошти, потім вийшла заміж і почала проживати з дочкою та чоловіком і проживає досі 35 років. Вони виховували дочку ,вона в них гарно навчалася. В 1991 році після того як колишній чоловік повісився, дочка почала відвідувати бабушку, до цього не відвідувала. Вони проживали один від одного в двох кварталах, дочка ходила туди і дуже часто на прохання бабушки залишалась ночувати там. Так помаленьку після одруження в 1993 році вона переїхала туди жити. Вона жодного разу не ходила, але дочка була повністю на її забезпеченні, дочка не утримувала бабушку. Дочка хворіла все життя і не працювала ніколи в житті, вона закінчила бухгалтерські курси, курси перукаря але ніколи по за спеціальностями не працювала. По ствердженню адвоката позивачки дочка заробляла по 200 гривень в день, це все слова що не підтверджені фактами. Спільне господарство з бабушкой вона не могла його вести так , як ОСОБА_4 получала пенсію, а дочка немала власних грошей так як кошти всі давала вона, все робила вона в квартирі поставила кухню, поміняла все в ванній навіть посуд у неї був свій та поличка в холодильнику, їсти готувала вона їй в своїй посуді, це було по тій причині, що бабушка сказала що не зможе її утримувати на свою пенсію.

В них не було спільного господарства вони могли лише обмінюватися продуктами, що було досить часто. Коли дочка захворіла то вона займала гроші у всього міста так як одна ампула коштувала 200 гривень а їй потрібно 4 на день, у неї було двох стороннє запалення легень і коли його вилікували у неї відмовили два клапани. ОСОБА_4 гроші не давала. Після смерті її дочки ОСОБА_4 була в чудовому стані, вона приїжджала до неї на двох тролейбусах в інший район, зустрічались вони на кладовищі і в неї в гостях. Їй не сподобалось коли вона узаконила спадок дочки, але вони домовились з нею, вона сильно плакала просила щоб відповідачка не погіршувала умови посилаючись на те що скоро помре, їй було за 80. Вона їй пообіцяла що доки вона жива квартиру не чіпатиме і тому були гарні відносини. Коли стало гірше то за нею почали доглядати ОСОБА_1 і дочка по чоловіку. В 2009 році ОСОБА_4 змінила заповіт на користь дочки ОСОБА_1, вони почали робити її божевільною. Що стосується оплати квартири так спорів не виникало. В 2010 році позивачка, почали повністю жити на половині квартири і користуватися її речами. А коли вона сказала що виділить свою частину і продасть її то позивачка з чоловіком пришли до неї додому і сказали навіщо продавати ,вони її викуплять ,оскільки вони відчужували квартиру у сестри чоловіка і повинні були получити кошти за половину квартири, просили почекати. Потім вони передумали купувати квартиру частину відповідачки. Відповідачка запропонувала продавати, вони погодились але так нічого і не зробили поміняли замок і не дали їй ключа, вона подала на суд,викликала міліцію, вони писали пояснення що виїдуть з квартири, але самі не виїжджали, в квартиру не пускали. Всі суди проходили на користь неї ОСОБА_2, тепер ОСОБА_1 захотіла ще 1/ 4 частину від1/2 частини вважає все надумано і не правильно, постійно звинувачують що всі державні документи підробленні. З часу тих подій пройшло вже більш як 12 років і пройшли всі строки звернення до суду та строки позовної давності Просила в позові відмовити та стягнути з ОСОБА_1 на її користь витрати в сумі 2000, 00 грн., за юридичну допомогу по даному позову.

Третя особа -Друга Черкаська державна нотаріальна контора просить справу слухати без їх представника.

Представник КП»ЧООБТІ» за довіреністю Бузько І.П. суду пояснила , що яким чином вносяться відомості не може пояснити с приводу довідки що міститься в архіві нотаріуса. Тому що відповідальність за документи що містяться в архіві нотаріуса несе сам заявник, що їх туди подає. На 2002 рік в правоустанолючих документах стояла одиниця, після оформлення спадщини з»явилася одна друга, чисто логічно по одній другій але вони самостійно не тлумачать правовстановлюючий документ. З»явилося зареєстроване свідоцтво на ОСОБА_4 та ОСОБА_5.Вона не може коментувати довідки що знаходяться у нотаріуса.

Суд , заслухавши позивачку ОСОБА_1, адвоката Грачову Т.Г., відповідачку ОСОБА_2, адвоката Ліннік М.С., представник КП»ЧООБТІ» за довіреністю Бузько І.П., вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи , суд приходить до висновку , що позов підлягає до часткового задоволення.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК).

Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Судом встановлено , що позивачки ОСОБА_1 тітка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала в квартирі АДРЕСА_1. У 1989 році до неї прийшла жити її онука, неповнолітня ОСОБА_5, дівоче прізвище якої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка відповідачки ОСОБА_2. В 1991 році ОСОБА_4 прописала її в свою квартиру та в 1994 році ОСОБА_4 приватизувала квартиру, власниками квартири на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 21 грудня 1994 р.(арк.спр23) були померла ОСОБА_4 та ОСОБА_5, квартира належить їм на праві спільній сумісній власності, при цьому на думку суду кожна сторона володіла на праві власності 1/2 часткою квартири.

ОСОБА_4 з 09.08.2000року являлася інвалідом 1 групи загального захворювання та отримувала пенсію(арк.спр.26, 27).

Крім того, рішенням Придніпровського районного суду від 23.12.2011 року ОСОБА_4, 14.08.1918 року визнано недієздатною та призначено опікуном позивачку ОСОБА_1 над ОСОБА_4 та відповідно до посвідчення НОМЕР_31 від 20.02.2012 року №766-2 Виконавчого комітету ЧМР має право розпоряджатися ОСОБА_4 пенсією та ощадною книжкою, бути представником в суді, у всіх громадських та державних органах та установах.

Знайшло своє підтвердження в судовому засіданні що позивачка ОСОБА_1 постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_4 з 2010 року на час відкриття спадщини до 12.03.2013 року, що не заперечувала в судовому засіданні ОСОБА_2, оскільки мала похилий вік, поганий стан здоров»я, із за цього не має можливості в повній мірі реалізувати свої права, страдає на психічні розлади, не усвідомлювала значення своїх дій та їх наслідки, страждає на склероз, потребувала постійного догляду, тому позов в цій частині підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні що згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_32, ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 раптово померла від сепсису та після смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частини квартири АДРЕСА_1 і її частку квартири спадкувала ОСОБА_2.( мати) як спадкоємниця по закону відповідно до свідоцтва про право спадщину за законом від 13 вересня 2002 року. В той же час ОСОБА_4 написала на свою частку квартири заповіт на ОСОБА_1 Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_33 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 року, після смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та дану 1/2 частку квартири ОСОБА_1 спадкувала в травні 2014 року. Відповідно до свідоцтва про право спадщину за заповітом від 31 травня 2014 року спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 стала ОСОБА_1, а тому на думку суду відсутні будь-які підстави щодо оскарження в інтересах померлої ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видано державним нотаріусом Другої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_9 року.

Згідно ст. 531 ЦК України ( 1963 р.), до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства .

Згідно положень ст. 548 ЦК України, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Позивачем не доведено , що ОСОБА_5 утримувала ОСОБА_4 її та надавала догляд, що вони вели загальне господарство, у них був спільний бюджет, що ОСОБА_5 працювала перукарем і мала хороший заробіток, але без належного оформлення, але дані доводи спростовуються тим , що ОСОБА_5 сама потребувала догляду та лікування на протязі останнього року, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року від сепсису та на думку не могла утримувати оскільки як вбачається з виписки Черкаської міської лікарні №1012 (арк.спр.162) діагноз хронічний калькулезний холецистит, хронічний гепатит, знаходилася на лікуванні з 13.09.2000р. по 02.10.2000р. та виписки №12703 з 09.11.2001 року по 21.11.2001 року (арк.спр.161)зазначено діагноз сепсис, тяжка форма, відповідно до консультативного висновку від 04.01.2002 року (арк.спр.163), зазначено діагноз інфекційний ендокардит з ураженням ми трального клапану, оскільки останній рік тяжко хворіла.

Рішенням Придніпровським райсудом м. Черкаси 28.11.2014 року задоволено ОСОБА_2 позов до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування жилими приміщеннями квартири АДРЕСА_1 та розділ розрахункових рахунків ( справа №711/ 6122/ 14-ц, ). Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 20.01.2015 року рішення залишено в силі і в даний час судові рішення виконані, ОСОБА_2 заселилася в квартиру і зробила ремонт своєї кімнати, яка залишилася їй після смерті дочки.

Як вбачається з матеріалів справи квартира АДРЕСА_1, 1/2 частка якої їй належить по свідоцтву про право на спадщину за законом від ІНФОРМАЦІЯ_9 року, серії НОМЕР_34, виданому державним нотаріусом Черкаської державної нотаріальної контори Сопільняк А.О.., після отримання ІНФОРМАЦІЯ_9 року свідоцтва про спадщину за законом після своєї доньки 02.10.2002 року зареєструвала його в Черкаському обласному об»єднаному бюро технічної інвентаризації, про що там в реєстровій книзі №48 зареєстрованим №545 02.10.2002 року зроблено відповідний запис. Про отримання ОСОБА_2 спадщини по закону після смерті дочки знала співвласниця -ОСОБА_4, яка була на той час дієздатною і правоздатною та ОСОБА_4 при життю з 2002 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 року не оспорювала дане свідоцтво, а тому у позивачки відсутні повноваження та підстави щодо оскарження в інтересах померлої ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом. На той час працівниками ЧООБТІ було здійснено вихід на місце, де в квартирі в присутності ОСОБА_4 було проведено чергову інвентаризацію квартири, здійснено запис в технічний паспорт ОСОБА_4 про перепланування входів в кімнати.

У відповідачки не було свого технічного паспорта, а був тільки технічний паспорт ОСОБА_4., в якому були зроблені відповідні відмітки.

Судом не встановлено неправомірності прийняття спадщини ОСОБА_2 з боку ОСОБА_4 ще за її життя, тобто ніякі права за життя суд вважає порушені не були тому не зверталася померла ОСОБА_4 за захистом на протязі більш як 10 років до суду, проживала в своїй квартирі, утримувала дану квартиру .Тому суд вважає, що позивачки права при отриманні відповідачкою спадщини після смерті дочки в 2002 році не порушувалися, оскільки відповідачка отримала спадщину за законом після смерті дочки, за якою було зареєстровано право власності, що знаходилося у спільній сумісній власності, з розрахунку ОСОБА_4 1/2 частини та ОСОБА_5 ? частини квартири.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

А тому відповідно до Закону України №4191-V1 «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»витрати на правову допомогу в розмірі 2000, 00грн. сплачені по квитанції від 28.09.2015 року та відповідно до розрахунку розміру компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільної справи (арк..спр.160-161) суд вважає, необхідно задовольнити.

А тому враховуючи вищевикладене , суд вважає що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа-Друга державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частини квартири, встановлення факту перебування на утриманні, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняття спадщини на ? квартири, визнання права власності ? частину квартири в порядку спадкування за законом підлягає до часткового задоволення.

На підставі ст.531, 548 ЦК України(1963), ст..ст.16, 391, 392, 1218ЦК України керуючись ст.ст.1, 3, 4, 10, 11, 14, 15, 59-61, 88, 209, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа-Друга державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частини квартири, встановлення факту перебування на утриманні, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняття спадщини на ? квартири, визнання права власності ? частину квартири в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_4 з 2010 року на час відкриття спадщини до 12.03.2013 року.

Решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 2000, 00грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції на протязі 10 днів.

Головуючий: О. Г. Казидуб