Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 711/9185/16-ц

Провадження 4-с/711/104/16

16 грудня 2016 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя: Дунаєв С.О.

при секретарі: Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції у Черкаській області та зобовязання вчинити певні дії, заінтересовані особи: ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк»,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій зазначив, що на виконанні в Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції у Черкаській області (далі Центральний ВДВС) перебувають виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_2 на користь заявника та інших осіб грошових коштів. Боржник має автомобіль фургон-рефрижератор, який арештований державним виконавцем, але вже протягом тривалого часу не реалізується на публічних торгах. ОСОБА_1 погодився на пропозицію державного виконавця щодо передачі йому у власність зазначеного автомобілю в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2, але до теперішнього часу зазначений автомобіль так і не переданий, судові рішення залишаються не виконаними, а виконавчі дії не проводяться. Тож, після уточнення своїх вимог, заявник у скарзі просив зобов'язати Центральний ВДВС передати автомобіль фургон-рефрижератор-С, марки MAN 18/224, 1999р.в., білого кольору, кузов WMAM392001Y048379, д.н.з. НОМЕР_1, стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу в межах виконавчого провадження №41091101.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 10.10.2016р., підтримала уточнені вимоги скарги і просила її задовольнити в повному обсязі. Зазначила, що лише у такий спосіб може бути передане майно боржника до стягувача ОСОБА_1, що даси йому змогу отримати належне виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошових коштів.

Державний виконавець Центрального ВДВС ОСОБА_4, в провадженні якої перебуває зведене виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_2, в судовому засіданні проти вимог щодо зобовязання передати заявнику автомобіль боржника не заперечувала, проте зауважила, що неправомірної бездіяльності державного виконавця немає, оскільки вилучене майно є предметом застави на користь ПАТ «ВіЕйБі Банку», а останній не надавав згоди на передачу майна ОСОБА_1.

Представник Центрального ВДВС ОСОБА_5, яка діє на підставі довіреності від 28.11.2016р., надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність та зазначила, що заперечує проти вимог скарги в повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що скарга, з урахуванням уточнених вимог, підлягає задоволенню з наступних підстав.

22.04.2013р. Придніпровський районний суд м. Черкаси по цивільній справі №711/1587/13-ц ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 37724,67доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 301533,29грн, та судові витрати в сумі 3015,33грн /а.с.5-7/.

Виконавчий лист про стягнення боргу перебуває на виконанні у Центральному ВДВС, виконавче провадження №41091101.

Також на виконанні в Центральному ВДВС перебуває виконавчий лист, виданий 21.06.2012р. Придніпровським районним судом м. Черкаси, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованості в сумі 195351,14грн, виконавче провадження №33240142. В межах зазначеного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 02.07.2012р. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження /а.с.48-51/.

Боржникові ОСОБА_6 на праві власності належить фургон-рефрежиратор-С марки MAN, модель 18.224, 1999р., білого кольору, кузов №WMAM392001Y048379, д.н.з. НОМЕР_1, який є предметом застави за договором №044/1/Z1 від 04.07.2007р. на забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» /а.с.8-9/.

Виконавчі провадження обєднані у зведене, оскільки стосуються стягнення грошових коштів з одного боржника.

У зв'язку з тим, що фургон-рефрежиратор боржника не був реалізований на публічних торгах через відсутність купівельного попиту з боку покупців, 01.09.2016р. державним виконавцем надіслано ОСОБА_1 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» лист з розясненням їх права щодо залишення за собою зазначеного майна в рахунок погашення боргу /а.с.8/. Зазначений лист був отриманий ОСОБА_1 09.09.2016р., а ПАТ «ВіЕйБі Банком» - 06.09.2016р., що підтверджується інформацією поштових відправлень УДППЗ «Укрпошта» /а.с.10-14/.

18.09.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Центрального ВДВС із заявою, в якій повідомив, що згодний отримати належний боржникові фургон-рефрежиратор в рахунок погашення заборгованості /а.с.9/.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» не заявив про свою згоду на отримання у власність нереалізованого майна боржника.

До теперішнього часу державним виконавцем не вчинено ніяких дій, що нереалізованого майна боржника. За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що державним виконавцем порушуються вимоги закону з забезпечення його прав та інтересів як учасника виконавчого провадження, а тому він звернувся до суду з зазначеною скаргою.

При вирішенні спору суд звертає увагу, що спір виник 18.09.2016р., отже має регулюватись нормативно-правовими актами, які діяли на той час, тобто відповідно до положень Закону України від 21.04.1999р. №606-XIV «Про виконавче провадження» (далі Закон №606-XIV) та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. №512/5 (далі - Інструкція), в редакції яка діяла станом на 18.09.2016р..

Відповідно до ст.1 №606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 6 Закону №606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців, що передбачено ст.13 ЗУ «Про державну виконавчу службу», ст.ст.6, 12, 82 ЗУ №606-XIV, ст.383 ЦПК.

Згідно ст.383 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 4 ЦПК передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ч.2, 3 ст.387 ЦПК у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже з аналізу положень ст.ст.4, 383, 387 ЦПК вбачається, що під час розгляду скарг на бездіяльність державного виконавця суд перевіряє чи були допущені державним виконавцем порушення прав чи свобод заявника і визначає спосіб усунення зазначених порушень. Зазначене узгоджується з положеннями ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином метою задоволення скарги заявника в порядку здійснення судом контролю за виконанням судових рішень є ухвалення рішення, яким визначається саме ефективний спосіб захисту прав чи свобод сторін виконавчого провадження.

Згідно ст.1 Закону України від 02.10.1992р. №2654-ХІІ «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Отже значення наявності застави має для визначення пріоритету кредиторських вимог по зобовязанням боржника.

Порядок звернення стягнення на заставлене майно передбачений ст.54 Закону №606-XIV, зі змісту якої вбачається, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, може бути звернуто у разі, якщо право застави виникло після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів або якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Поряд із цим частиною третьою статті 21 Закону №2654-ХІІ передбачено, якщо другий і наступні аукціони (публічні торги) оголошені такими, що не відбулися, заставодержатель має право залишити заставлене майно за собою за початковою ціною, яка була запропонована на останньому аукціоні (публічних торгах). У разі якщо заставодержатель відмовився залишити заставлене майно за собою, це майно реалізується у встановленому порядку, якщо інше не передбачено договором.

Як встановлено судом, ПАТ «ВіЕйБі Банк» листом від 22.06.2012р. /а.с.41/ надав згоду на реалізацію заставленого майна в загальному порядку у звязку з чим 02.07.2012р. державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту та оголошення заборони його відчуження. Таким чином, за згодою заставодержателя було державним виконавцем було звернуто стягнення на заставлене майно.

Заставлене майно неодноразово виставлялось на публічні торги, але так і не було реалізовано. Внаслідок чого на підставі ч.3 ст.21 Закону №2654-ХІІ у ПАТ «ВіЕйБі Банк» виникло право на отримання у власність заставленого майна, але той не заявив державному виконавцеві про свою згоду залишити заставлене майно за собою. Системний аналіз положень ч.3 ст.21 Закону №2654-ХІІ та ч.7 ст.62 Закону №606-XIV свідчить, що під відмовою заставодержателя від залишення заставленого майна за собою можна вважати і його бездіяльність, коли він не заявляє про свою згоду. Отже наявність письмової відмови заставодержателя від залишення за собою заставленого майна законом не передбачено.

Порядок реалізації майна, на яке звернено стягнення визначався ст.62 Закону №606-XIV. Аналіз змісту зазначеної норми свідчить, що у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. Частиною 9 статті 62 Закону №606-XIV передбачено, що майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Аналогічні дії державного виконавця передбачені п.п.4.5.10, 4.5.12 Інструкції.

ОСОБА_1 у передбаченому законом порядку своєчасно повідомив державного виконавця про його згоду отримання у власність майна боржника в рахунок погашення заборгованості за виконавчим провадженням №41091101. ПАТ «ВіЕйБі Банк» відповідної згоди у встановлений законом термін не надав, а відтак відмовився від свого пріоритетного права на задоволення вимог за рахунок заставленого майна. За таких обставин державний виконавець зобовязаний вчинити дії щодо вирішення питання про передачу ОСОБА_1 фургону-рефрижератора з дотриманням вимог, передбачених положеннями ч.9-12 ст.62 Закону №606-XIV, але цього не зробив.

Відповідно до Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина гарантується (стаття 1, частина друга статті 3, частини перша, третя статті 8).

Право вимагати виконання судового рішення в частині, що стосується сторони цивільної справи гарантоване ч.4 ст.31 ЦПК. Зазначене право кореспондується із тим, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (ст.1291 Конституції України, ст.14 ЦПК).

Таким чином, вимога ОСОБА_1, яка є предметом судового розгляду, ґрунтується на положеннях закону, тобто є правомірною, а відтак підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.7, 10, 11, 60, 209, 387 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов'язати Центральний відділ державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції у Черкаській області передати автомобіль фургон-рефрижератор-С, марки MAN 18/224, 1999р.в., білого кольору, кузов WMAM392001Y048379, д.н.з. НОМЕР_1, стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу в межах виконавчого провадження №41091101.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з моменту отримання копії ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: ОСОБА_7