Справа № 2-199/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Калініченко О.Б.

при секретарі - Цісельській А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Державна реєстраційна служба України, про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 17.09.2013 року звернувся із позовом, в якому просив усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачки ОСОБА_2 зі спірної квартири, яка належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.2011 року, укладеному з відповідачкою.

14.01.2014 року представник відповідачки звернувся з зустрічним позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.09.2011 року цієї квартири, оскільки відповідачка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними під час укладення спірного договору, та скасувати право власності на цю квартиру за позивачем, визнавши право власності на неї за відповідачкою.

Ухвалою суду від 17.01.2014 року за клопотанням представника відповідачки по справі була призначена судово-психіатрична експертиза, оскільки для правильного вирішення спору необхідні спеціальні знання.

08.05.2015 року до суду надійшов висновок № 231 судово-психіатричної експертизи від 26.03.2015 року, згідно з яким відповідачка ОСОБА_2 під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири за своїм психічним станом не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

В судовому засіданні представник позивача, спираючись на висновок №8 від 23.10.2015 року фахівця у галузі судово-психіатричної експертизи, заявила клопотання про призначення повторної експертизи, проведення якої просила доручити Київському спеціалізованому обласному психіатрично-наркологічному об'єднанню (смт. Глеваха), з підстав необґрунтованості, на думку представника, наданого висновку експертизи, оскільки у змісті висновку відомості про експертів представлені неповно; не були витребувані та вивчені всі необхідні інформативні матеріали; суб'єктивний анамнез наведений фрагментарно, без ретельного дослідження життєвого шляху підекспертної за останні роки; встановлений експертами психіатричний діагноз не повністю відповідає Міжнародній класифікації хвороб 10-го перегляду; відповіді висновку не відповідають його дослідницькій частині, встановленому діагнозу та експертній практиці.

Представник відповідачки та відповідачка проти задоволення вказаного клопотання заперечували, посилаючись на відсутність підстав для призначення у справі повторної експертизи.

Суд, вислухавши думку сторін, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.150 ЦПК України судом може бути призначена повторна експертиза, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумнів в його правильності.

Таким чином, повторною є експертиза, яка призначається, якщо висновок первинної експертизи суперечить матеріалам справи, викликає сумніви щодо його правильності і визнаний судом необґрунтованим.

Призначення повторної експертизи повинно бути мотивоване, а її проведення доручається іншому більш кваліфікованому складу експертів. Зокрема, такими провідними в Україні в цій галузі є Український науково-дослідний інститут соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України в Києві, Харківський інститут неврології, психіатрії та наркології АМН України, центри судово-психіатричної експертизи, одним з яких і була проведена експертиза в даній справі.

Так, ухвалою суду від 17.01.2014 року по справі була призначена судово-психіатрична експертиза, проведення якої було доручено Київському міському центру судово-психіатричної експертизи.

Питання, які були поставлені перед експертом, приймалися з урахуванням думки сторін та матеріалів справи. В розпорядження експертів були надані матеріали цивільної справи, експерти були попереджені про кримінальну відповідальність.

Дослідження проводилося експертами, які мають фахову підготовку в даній області знань, за висновком № 231 від 26.03.2015 року яких відповідачка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними під час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_3 надав роз'яснення щодо проведення даного експертного дослідження, повністю підтримав вказаний висновок, дав повні та вичерпні відповіді на поставлені запитання. Зазначив, що має відповідну кваліфікацію, методика дослідження відповідає встановленим вимогам, в проведеному дослідженні міститься докладне обґрунтування висновку.

Відповідно до Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров'я України №397 від 08.10.2001 року, по закінченні експертизи складається акт експертизи, що містить вступну, досліджувальну, мотивувальну частини і висновок (п.3.1).

Таким чином, судом встановлено, що при призначенні та проведенні експертизи були додержані вимоги законодавства; компетентність експертів і дії їх в межі їх повноважень не викликають сумніву; врахована достатність поданих експертам об'єктів дослідження і повнота відповідей на порушені питання та їх відповідність і узгодженість з фактичними даними, наявним в матеріалах справи; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; що в сукупності свідчить про обґрунтованість експертного висновку.

Разом з тим, будь-яких нових обставин для призначення повторної експертизи представником позивача наведено не було.

Щодо поданого представника позивача висновку №8 від 23.10.2015 року фахівця у галузі судово-психіатричної експертизи як підстави обґрунтування заявленого клопотання, суд вважає, що даний висновок не може бути достатньою підставою для задоволення даного клопотання, оскільки в ньому містяться оціночні судження спеціаліста як оцінка проведеного дослідження, що не входять до компетенції спеціаліста, а виклад самостійних досліджень за матеріалами справи відсутній.

Крім того, така рецензія про правильність проведеної експертизи з боку фахівця є некоректною.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що складений висновок є повним і ясним та не викликає сумніву, оскільки експерти дослідили всі подані об'єкти і дали ґрунтовні, відповідні матеріалам справи, чітко викладені відповіді на поставлені перед ними питання.

Поставлені представником позивача питання не потребують повторного дослідження, виходячи з того, що зазначені нею доводи носять оціночний характер та не спростовують складений висновок судової експертизи, так як не визначають, які саме положення висновку експерта є необґрунтованими, які обставини, викладені в ньому, суперечать іншим матеріалам справи, і яким саме, або викликають сумніви щодо їх правильності.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за загальними правилами оцінки доказів, встановлених ст.212 ЦПК України, у сукупності з іншими доказами по справі, які дозволяють зробити істинний висновок про її дійсні фактичні обставини.

Аналізуючи викладене вище, суд не вбачає підстав для призначення повторної експертизи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.143-144, 150 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні клопотання про призначення повторної судово-психіатричної експертизи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: