АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1218/16 Справа № 205/9751/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Максюти Ж.І.,Прозорової М.Л.

при секретарі Самокиші О.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5 міська рада, ОСОБА_5 державна нотаріальна контора про визнання права власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопада 2014 рокуОСОБА_2 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявоюдо ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5 міська рада, ОСОБА_5 державна нотаріальна контора, в якому з з урахуванням уточнень до позовної заяви просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 2/15 частин домоволодіння № 60 по вул. Кропивницького в м. Дніпропетровську, що були предметом заповіту після смерті ОСОБА_6, а саме квартира № 2 в цьому житловому будинку.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2015 року у задоволенні позовуОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що підставою звернення позивача до суду стали захист її невизнаних особистих майнових прав, повязаних із володінням, користуванням та розпорядженням обєктом нерухомого майна 2/15 частин домоволодіння № 60 по вул. Кропивницького в м. Дніпропетровську.

Так, встановлено, що 4/15 частин домоволодіння № 60 по вул. Кропивницького в м. Дніпропетровську належить на праві власності ОСОБА_2, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24 жовтня 1990 року, виданого Другою ОСОБА_5 державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 2-2625, 2/15 частин вказаного домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_6, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30 липня 1975 року, яка померла 24 листопада 1984 року (а.с.8), а 6/10 частин цього домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с.7).

За життя ОСОБА_6 склала заповіт, згідно якого заповіла належну їй частину домоволодіння ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_4 (а.с.74).

Як зазначила в судовому засіданні першої інстанції позивач її брат ОСОБА_9 помер 08 жовтня 2000 року, не прийняв у спадщину частину домоволодіння, яку йому заповіла мати, а також ОСОБА_9 та ОСОБА_4 не прийняли спадщину після смерті матері 2/15 частин спірного домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кропивницького, 60, та ця частина продовжує належати ОСОБА_6, тому позивачка продовжує добросовісно користуватися цим домоволодінням, сплачує комунальні послуги.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

А згідно розяснень, викладених у пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести саме ОСОБА_2 (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Разом з тим обов'язковою умовою можливості визнання за особою права власності за набувальною давністю є безтитульність майна.

Таким чином, особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах, у всіх випадках є не власник і, тим більше, власник ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння.

З матеріалів справи вбачається, що позивач користується спірним майном, яке входить до спадкової маси, а тому на спадкові правовідносини вимоги ст. 344 ЦК України не поширюються, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про незаконість рішення суду у звязку з тим, що вона з 1984 року відкрито користується спірним майном, а інші співвласники спадщину не прийняли, у звязку з чим вона набулда право власності за набувальною давністю, колегія суддів вважає безпідставними та необгрунтованими, оскільки на правовідносини позивача розповсюджується Книга 6 ЦК України, а не вимоги ст. 344 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для скасування чи зміни рішення суду, оскільки ці доводи зводяться до переоцінки доказів та незгодою з рішенням суду, а також особистим тлумаченням діючого закодавства.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що при розгляді справи, судом першої інстанції були виконані всі вимоги процесуального закону, всебічно перевірено обставини, спір вирішено у відповідності з нормами матеріального права. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними. Отже апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: