У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1 та представника відповідача адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Острозького районного суду від 05 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю „Користівське про скасування наказу про надання додаткової відпустки та зобовязання видачі наказу про надання додаткової відпустки відповідно до поданої заяви, про зобовязання надати відпустки, визнання наказів про накладення дисциплінарних стягнень незаконними та скасування їх, визнання незаконними та скасування наказу про скорочення штату та чисельності працівників,

В С Т А Н О В И Л А :

11 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся в Острозький районний суд з позовом до ТзОВ „Користівське, в обґрунтування якого вказував, що 27.11.2015 року він рекомендованим повідомленням направив відповідачу заяву про надання йому додаткової відпустки як учаснику бойових дій в кількості 14 днів з 01.12.2015 року по 14.12.2015 року. Вказану заяву адміністрація підприємства отримала 30.11.2015 року. Він рахував, що з 01 грудня 2015 року перебуває у відпустці, а не з 05.12.2015 року. Вважає, незаконним притягнення його до дисциплінарної відповідальності за не вихід на роботу в період з 01 по 04 грудня 2015 року.

__________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/578/2016 Головуючий у 1 інстанції : Поліщук Т.М.

Доповідач : Григоренко М.П.

Також зазначає, що 03.12.2015 року представник відповідача направив йому повідомлення про скорочення штату працівників та наступне звільнення з роботи, яке вважає незаконним.

Незаконним діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає в завданні йому моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, погіршення ділової репутації, яку він оцінює в розмірі 15000 грн.

Із цих підстав просив :

-скасувати наказ директора ТзОВ „Користівське № 18 від 01.12.2015 року „Про надання додаткової відпустки ОСОБА_3 з 05 по 18 грудня 2015 року;

-зобовязати директора ТзОВ „Користівське видати наказ про надання додаткової відпустки ОСОБА_3, як учаснику бойових дій, з 01.12.2015 року по 14 грудня 2015 року, згідно поданої ним заяви від 27.11.2015 року;

-скасувати накази № 19 від 02.12.2015 року, № 20 від 03.12.2015 року та №21 від 04.12.2015 року про накладення на нього дисциплінарних стягнень;

-визнати персональне повідомлення про скорочення штату працівників на наступне звільнення з роботи ОСОБА_3 від 03.12.2015 року незаконним;

-скасувати наказ № 17 від 01.12.2015 року „Про скорочення штату та чисельності працівників в частині, що стосується ОСОБА_3;

-зобовязати директора ТзОВ „Користівське надати з 15.12.2015 року для різноробочого ОСОБА_3, який працює у ТзОВ „Користівське щорічну відпустку за 2015 рік та додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2014 та 2015 роки;

-стягнути з ТзОВ „Користівське на його користь моральну шкоду в розмірі 15000 грн.;

-судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Острозького районного суду від 05 лютого 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на його незаконність, через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вказує, що відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 ЗУ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасники бойових дій мають право використовувати чергову щорічну відпустку у зручний для них час, а також одержувати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Наказ № 18 від 01.12.2015 року „Про надання додаткової відпустки ОСОБА_3 з 05 по 18 грудня 2015 року не підписаний повноважною особою, яка мала право на здійснення підпису на такого виду документах, відповідно до виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 28.10.2015 року та наказу ТзОВ „Користівське №12 від 30.10.2015 року (а.с. 32-34), а посвідчений факсимільним підписом Зееба Елізібет Катаріною, що є порушенням законодавства про працю.

Незаконність № 19 від 02.12.2015 року, № 20 від 03.12.2015 року та № 21 від 04.12.2015 року наказів є як наслідок порушення керівництвом ТзОВ „Користівське трудового законодавства при винесенні наказу № 18 від 01.12.2015 року „Про надання додаткової відпустки ОСОБА_3 з 05 по 18 грудня 2015 року за 2013 рік.

Вищевказані накази також були посвідчені факсимільним підписом Зееба Елізібет Катаріною.

Зазначає, що відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 12 Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту п. 5 ч. 2 ст. 42 КЗпП України учасник бойових дій має переважне право на залишення на роботі при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці та на працевлаштування у разі ліквідації підприємства, установи, організації.

Керівництвом ТзОВ „Користівське не було запропоновано перевестись на іншу посаду, в звязку з скороченням штату працівників.

05.02.2016 року з ним розірвано трудовий договір та звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, в звязку зі зміною в організації виробництва і праці та скороченням чисельності або штату працівників.

Вважає, що його незаконно було звільнено та позбавлено права на додаткові відпустки.

Також суд безпідставно відмовив йому у стягненні моральної шкоди, яка була завдана незаконними діями відповідача, який порушив вимоги трудового законодавства.

Крім того, зазначає, що ухвалою Острозького районного суду від 05 лютого 2016 року йому було відмовлено в задоволенні клопотання про прийняття заяви про збільшення позовних вимог. Вважає дану ухвалу незаконною. Суд в мотивувальній частині ухвали не вказав мотивації відмови в прийнятті заяви про збільшення позовних вимог в частині визнання незаконними наказів № 18 від 01.12.2015 року „Про надання додаткової відпустки ОСОБА_3 з 05 по 18 грудня 2015 року, № 19 від 02.12.2015 року, № 20 від 03.12.2015 року, та №21 від 04.12.2015 року „Про накладення дисциплінарного стягнення та в зміні формулювання п.6 вимог в первісній позовній заяві.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги останнього є безпідставними, оскільки будь-яких порушень трудового законодавства та Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту з боку відповідача відносно позивача допущено не було.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Пункт 7 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 772 КЗпП України та ст. 162 Закону України «Про відпустки», із змінами та доповненнями, внесеними згідно із Законом № 426-VIII від 14.05.2015, передбачають, що учасникам бойових дій надається пільга щодо використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Більш рання редакція пункту 7 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачала надання учасникам бойових дій додаткової відпустки строком 14 календарних днів на рік без збереження заробітної плати.

Частинами 4 і 5 ст. 79 КЗпП України та частинами 10 та 11 Закону України «Про відпустки» визначено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

На підставі аналізу вищевказаних правових норм, колегія суддів вважає, що використання працівником, на якого розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», свого права на отримання відпустки у зручний для нього час стосується лише щорічної відпустки і це право цей працівник має використовувати лише під час складання графіка відпусток на підприємстві.

Наявність у працівника права на отримання чергової відпустки у зручний для нього час зовсім не означає, що чергова відпустка цього працівника не підлягає включенню до графіку відпусток на підприємстві і цей працівник має право виключно на власний розсуд і без погодження із роботодавцем використати цю свою відпустку у любий зручний для нього час.

Статтями 139 і 140 КЗпП України передбачено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов'язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Позивач, перебуваючи у трудових відносинах із відповідачем, був зобовязаний дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку встановлений на його підприємстві і всі свої дії попередньо узгоджувати із своїм керівництвом, а не ставити останнє перед фактом з приводу наявності у нього того чи іншого наміру щодо отримання додаткової відпустки, виходячи виключно із особистих міркувань та не враховуючи інтереси роботодавця.

Сама по собі наявність у працівника тієї чи іншої пільги чи переваги, ще не звільняє того від обовязку продовжувати виконувати свої трудові обовязки до тих пір поки йому не стане відомо про рішення його роботодавця з приводу поданої ним заяви, щодо реалізації того чи іншого свого права.

В даному випадку, надіславши поштою 27 листопада 2015 року відповідачу свою заяву про надання додаткової відпустки з 01 по 14 грудня 2015 року, ОСОБА_3 був зобовязаний спочатку переконатись у тому, що цю його заяву відповідач задовольнив і лише після цього мав право не виходити на роботу в період з 01 по 14 грудня 2015 року, в звязку із чим дисциплінарні стягнення, які були накладені на позивача наказами № 19 від 02.12.2015 року, № 20 від 03.12.2015 року та №21 від 04.12.2015 року, слід вважати такими, що застосовані за наявності для цього законних підстав.

Вимога позивача про надання йому додаткових відпусток із збереженням заробітної плати, як учаснику бойових дій, за 2008-2014 роки, є безпідставною, оскільки, як про це вже зазначено вище, у вищевказані роки пункт 7 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачав надання вказаній категорії працівників додаткової відпустки без збереження заробітної плати, а ст. 772 КЗпП України та ст. 162 Закону України «Про відпустки» на той час взагалі були відсутні.

Будь-які докази, які б свідчили про те, що позивач у 2008-2014 роках звертався до відповідача із заявами про надання йому додаткової відпустки без збереження заробітної плати, як учаснику бойових дій, в матеріалах справи відсутні.

Надання відповідачем позивачу додаткової відпустки без збереження заробітної плати у 2008-2014 роках, без відповідної заяви ОСОБА_3 з даного приводу, на розсуд колегії суддів, призвело б до порушення трудових прав останнього.

Щодо надання позивачу щорічної відпустки за 2015 рік, відповідно до його заяви від 03 грудня 2015 року (а.с. 12), то і в даному випадку будь-які права ОСОБА_3 не є порушеними, оскільки із вказаної заяви не вбачається, з якої саме дати останній просив надати йому вказану щорічну відпустку і в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що йому було відмовлено відповідачем у надані цієї відпустки.

В матеріалах справи міститься лист відповідача на імя позивача від 07 грудня 2015 року (а.с. 14), з приводу поданої ОСОБА_3 03 грудня 2015 року заяви про надання відпусток, із змісту якого вбачається, що питання про надання останньому чергової відпустки за 2015 рік мало бути вирішено після виходу того на роботу по закінченню додаткової відпустки.

В матеріалах справи відсутні дані, згідно яких можливо було встановити в який саме період позивач мав намір використати свою чергову відпустку за 2015 рік.

Сторона відповідача з даного приводу в ході судового розгляду пояснила, що в минулі роки чергові відпустки позивачу надавались виключно в той період, який останній зазначав у своїх заявах, поза будь-якого графіку, але із попереднім узгодженням цього періоду із адміністрацією ТзОВ „Користівське, так як ОСОБА_3 на той час був єдиним працівником, на якого розповсюджувалась дія пункт 7 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Твердження позивача про незаконність дії відповідача щодо скорочення його посади та попередження про його наступне звільнення у звязку із скороченням, на увагу не заслуговують, оскільки ОСОБА_3 не конкретизував належним чином у своїй апеляційні скарзі, в чому саме полягає незаконність цих дій адміністрації ТзОВ „Користівське з огляду на те, що на вказаному підприємстві дійсно відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані позивачу, відповідно до його кваліфікації.

Так само не заслуговують на увагу доводи сторони позивача і щодо того, що всі розпорядження по ТзОВ „Користівське щодо нього були прийняті не уповноваженою на те особою і з порушенням встановленого порядку, оскільки це питання відноситься до внутрішньої господарської діяльності вказаного товариства, яке вправі самостійно визначати порядок організації своєї роботи та порядок оформлення прийнятих своїх рішень, а сам ОСОБА_3 вправі ставити питання лише щодо законності цих рішень відносно себе.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Острозького районного суду від 05 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.М. Ковальчук

ОСОБА_4