Справа № 202/8810/15-ц
Провадження № 2/0202/482/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 лютого 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Журавльов А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом посилаючись на те, що 26.01.2011 року помер ОСОБА_5, який за життя склав заповіт, яким все належне йому майно заповідав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вважає, що на момент смерті ОСОБА_5 йому належало ? частки домоволодіння № 76 по вул. Кузбаській в м. Дніпропетровську. У звязку з визнанням за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2014 року недійсним розподілу спадщини між спадкоємцями ОСОБА_3 та неповнолітнім ОСОБА_2, закріпленого рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.02.2013 року без урахування інтересів спадкоємця ОСОБА_4. Вважає, що розмір обовязкової частки ОСОБА_3 у спадщині після смерті ОСОБА_5 складає 3/16, загалом частка відповідачки складає 17/48, частка неповнолітнього ОСОБА_2 за заповітом складає 27/48. Просив визнати за неповнолітнім ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті прадіда ОСОБА_6, померлого 26 січня 2011 року на 27/48 частин домоволодіння № 76 по вулиці Кузбаській у м. Дніпропетровську.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Суду пояснила, що вважає рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.02.2013 року помилковим. Позивач звертався до апеляційного суду із заявою про перегляд даного рішення за нововиявленими обставинами, однак у задоволенні заяви йому було відмовлено. До касаційної інстанції позивач оскаржував тільки ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 січня 2015 року про залишення без задоволення заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами.

Відповідачка у судове засідання зявилася, позовні вимоги не визнала. Просила у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що за відповідачкою рішенням суду було визнано право власності за законом після смерті матері ОСОБА_7 на ? частину домоволодіння № 76 по вул. Кузбаській в м. Дніпропетровську та після смерті батька ОСОБА_5 на 3/16 частини домоволодіння № 76 по вул. Кузбаській в м. Дніпропетровську. Дане рішення є діючим. У разі задоволення даного позову відповідачці буде належати 52/48 частин домоволодіння № 76 по вул. Кузбаській в м. Дніпропетровську, що є неможливим. Просила у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання зявилася. Проти задоволення позову не заперечувала. Суду пояснила, що вона не була залучена до участі у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно. Крім того, вона була впевнена в тому, що спадщину прийняла.

Представник третьої особи шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився. Причину неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_7 побудували домоволодіння № 76 по вул. Кузбаській в м. Дніпропетровську, де були зареєстровані та проживали. Право власності на домоволодіння було зареєстровано за ОСОБА_5 та Дніпропетровським МБТІ видано реєстраційне посвідчення від 03.02.1986 року.

27.11.2005 року померла ОСОБА_7. Спадкоємцями після її смерті були: її чоловік ОСОБА_5, син ОСОБА_8, дочка ОСОБА_3. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 спадщину прийняли фактично, оскільки проживали разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. ОСОБА_3 у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Всім спадкоємцям належало по 1/6 частки у домоволодінні № 76 по вул. Кузбаській в м. Дніпропетровську.

07 серпня 2008 року помер ОСОБА_8. До Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулася із заявою його дочка ОСОБА_4 та отримала свідоцтво про право на спадщину на належну спадкодавцеві ? частку майна. Іншу ? частку спадкового майна отримав його батько ОСОБА_5, який на момент смерті спадкодавця проживав разом із ним.

26 січня 2011 року помер ОСОБА_5. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частки домоволодіння № 76 по вул. Кузбаській в м. Дніпропетровську. ОСОБА_3 подала до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька. За життя ОСОБА_5 склав заповіт від 17.10.2008 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 Цим заповітом ОСОБА_5 все належне йому майно заповів ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком якого є ОСОБА_1. ОСОБА_10 відмовився від свого права на обовязкову частку у спадщині, про що подав заяву до нотаріальної контори від 14.03.2011 року.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, як законного представника малолітнього ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та визнання частково недійсним заповіту у задоволенні позову було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.02.2013 року дане рішення було скасовано. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 на ? частку домоволодіння № 76 по вул. Кузбаській в м. Дніпропетровську, визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 на 3/16 частини домоволодіння № 76 по вул. Кузбаській в м. Дніпропетровську, а всього визнано за ОСОБА_3 право власності на 7/16 частин домоволодіння № 76 по вул. Кузбаській в м. Дніпропетровську . Дане рішення суду ніким оскаржено не було і набрало законної сили.

У подальшому до суду звернулася ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 про перерозподіл спадщини та визнання права власності на спадкове майно. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені. Визнано недійсним розподіл спадщини між спадкоємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 як законним представником малолітнього ОСОБА_2, закріплений рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.02.2013 року без урахування інтересів спадкоємиці ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_8 на 1/12 частину домоволодіння № 76 по вул. Кузбаській в м. Дніпропетровську.

ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду Дніпропетровської області із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.02.2013 року за нововиявленими обставинами. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.01.2015 року дану заяву було залишено без задоволення. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.06.2015 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.02.2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1300 ЦК України на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Оскільки ОСОБА_3 не отримувала свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_5, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області була визначена її частка у спадковому майні, дане рішення позивачем в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 та ОСОБА_4 оскаржено не було та є чинним, у суду відсутні підстави для задоволення позову

Відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 1217, 1300 ЦК України, ст. ст. 11, 15, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі у 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко