Справа № 761/4873/16-ц
Провадження № 2/761/3701/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Паночко О.М., Лукянчук А.О.,

за участю позивача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Ukr Exp Company - Українська Експертна компанія про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації,-

В С Т А Н О В И В:

09 лютого 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 07.06.2016 року позивач просить: визнати недостовірною інформацію, що викладена у висновку спеціаліста ОСОБА_2 (відповідача) № 56 за результатами проведення дослідження за зверненням ОСОБА_3, складеної відповідачем, а саме:

"...29.09.2015, не повідомляючи і не погоджуючи це із ОСОБА_3 та всупереч волі і бажанню їх старшого сина ОСОБА_4, ОСОБА_1 таємно вивезла молодшу доньку ОСОБА_5 з їх спільного місця проживання. У подальшому, ігноруючи неодноразові звернення ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4, ОСОБА_1 не повернула ОСОБА_5 до місця їх постійного проживання і робить все можливе для того, щоб не надавати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спілкуватися з ОСОБА_5 навіть телефоном. Нехтуючи рекомендаціям психологів, представників органу опіки і піклування Печерської РДА ОСОБА_1 своїми діями свідомо позбавляє ОСОБА_5 можливості спілкуватися з батьком та братом.

Водночас, ОСОБА_1 повністю відсторонилась від спілкування з сином, не опікується і не цікавиться ним. Під час перебування сина на стаціонарному лікуванні у дитячій лікарні вона спромоглась відвідати сина ОСОБА_4 у перший тиждень його госпіталізації лише один раз. ОСОБА_1 може по 5 днів не телефонувати сину, а коли телефонує, то їх розмова триває переважно 1-2 хвилини і закінчується, зі слів ОСОБА_4, підвищенням голосу та звинуваченням на його адресу.

Крім того, ОСОБА_1 проводить із ОСОБА_5 ''компанію" з дискредитації батька та брата в очах доньки. У результаті чого останнім часом ОСОБА_5 почала відмовлятись від спілкування з батьком та братом навіть телефонним зв'язком.

Означені дії ОСОБА_1, зокрема, системне ігнорування постійних прохань її сина ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 додому, призвели до появи у нього почуття несприйняття матері, страху та побоювань по відношенню до неї.

У ході психодіагностичної бесіди з громадянином ОСОБА_3 встановлено, що 29.09.2015 року ОСОБА_1 без дозволу ОСОБА_3 та всупереч бажанню старшого сина ОСОБА_4, з другої спроби (перша спроба відбулась 28.09.2015) таємно вивезла їх спільну молодшу дитину ОСОБА_5 з місця спільного проживання. На постійні звернення ОСОБА_3 й ОСОБА_4 повернути ОСОБА_5 до місця постійного проживання ОСОБА_1 не реагувала. У подальшому перестала приділяти належну увагу та турботу по відношенню до свого сина ОСОБА_4, почала перешкоджати спілкуванню ОСОБА_5 з братом та батьком. Крім цього, у відносинах ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_5 почав проявлятися факт психологічної дискредитації батька і брата ОСОБА_4 з боку ОСОБА_1 в очах її доньки ОСОБА_5 шляхом здійснення нею негативного психологічного впливу.

Із показань ОСОБА_3 та матеріалів, наданих на дослідження, також, виявляється, що поведінка ОСОБА_1 останнім часом стає дедалі агресивнішою та непередбачуваною по відношенню до дітей та нього особисто. Нехтування рекомендаціями психологів міського центру дитини (служби у справах дітей КМДА) та представників органу опіки і піклування Печерської РДА, ОСОБА_1 позбавляє ОСОБА_5 можливості спілкування з батьком та братом. А утримання ОСОБА_5 за іншим місцем проживання негативним чином впливає на її розвиток, оскільки позбавляє її можливості відвідувати дошкільний навчальний заклад та спілкуватись з однолітками.

Згідно висновку експертного дослідження КНДІСЕ МЮ України від 27.10.2015 № 18444/15-61 встановлено, що у ОСОБА_5 наявна емоційна прихильність як до мами, так і до батька. Проте, батько посідає домінуючу роль у сім'ї, має більший вплив на внутрішньосімейні відносини, його значимість для ОСОБА_5 є більш пріоритетною. Крім цього, експертним дослідженням встановлено невідповідність істинним обставинам соціально- та індивідуально-психологічної характеризуючої інформації, викладеної психологом ОСОБА_7 у "Психолого-педагогічній характеристиці дитини дошкільного віку ОСОБА_5, вік 4 роки".

У висновку спеціаліста ОСОБА_8 від 10.11.2015 у ОСОБА_5 діагностувалось наявність психічного напруження, соціальної дезадаптації, підвищеної тривожності, переживання страху, збудливості, імпульсивності, регресії до більш ранніх форм поведінки (плаксивість, несамостійність), прояву короткочасних експлозивних емоційних спалахів аффективного характеру у вигляді пошкодження іграшок та фізичної агресії по відношенню до бабусі ОСОБА_10 (матері ОСОБА_1).

При проведенні дослідження та формуванні подальших умовиводів спеціалістом ОСОБА_8 не було враховано результати попередніх експертних досліджень (зокрема, висновків Київського міського центру дитини та Київського НДІ судових експертиз), які є вкрай важливими для визначення поточного психоемоційного стану ОСОБА_5 на поточний час.

Враховуючи висновки попередніх психологічних досліджень, зазначений спеціалістом ОСОБА_8, комплекс проявлених ОСОБА_5 індивідуально-психологічних поведінкових маркерів є прямим наслідком її вимушеного перебування в ізоляції від значимих для неї людей - членів її родини - батька та старшого брата.

Таким чином, ознаки погіршення психоемоційного стану дитини ОСОБА_5, констатовані у своєму висновку спеціалістом ОСОБА_8, є фактичними і здебільшого відповідають дійсності, але, в констатуючій частині висновку вони не пов'язуються спеціалістом ОСОБА_8 з істинними обставинами справи та грунтуються на однобокій суб'єктивній оцінці поточної ситуації, наданій у власній прагматичній інтерпретації громадянкою ОСОБА_1

Враховуючи, що використаний у дослідженні спеціаліста ОСОБА_8 методичний інструментарій психодіагностичного вивчення респондентів ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_5 відповідає меті дослідження та особливостям вікового розвитку, висновки спеціаліста ОСОБА_8 непрямо підтверджують деструктивний вплив на психіку ОСОБА_5 штучно створених її матір'ю умов соціальної ізоляції від близьких родичів (батька і брата).

Однак, неврахування існуючого стійкого сильного емоційного зв'язку між ОСОБА_5 та старшим братом ОСОБА_4 та емоційно значимого впливу батька ОСОБА_3, який сприймається ОСОБА_5 як домінуючий лідер у сім'ї, обумовлює обмеженість, однобічність та суб'єктивність висвітлення досліджуваної ситуації.

Тривала штучно створена ізоляція ОСОБА_5 від спілкування з батьком та братом ОСОБА_4 перебуває у причинно-наслідковому зв'язку із формуванням депривації групи соціально-важливих особистісних потреб, детермінує появу експозивних емоційних проявів афективного характеру у поєднанні із елементами фізичної агресії по відношенню до менш значимого/нереферентного соціального оточення. Слід зазначити, що тривале відсторонення дитини від виховного впливу батька-чоловіка негативно впливає на подальший розвиток її когнітивних характеристик, зокрема інтелектуальних здібностей, вироблення механізму самоконтролю, формування адекватної статевої ідентифікації та сприйняття осіб протилежної статі.

Діагностично значимим для формування об'єктивного розуміння обставин є урахуванням притаманної даному віковому етапу розвитку та формування і становлення особистості дошкільника високої гуманістичної емпатійності, довільної уяви, гостроти сприйняття та емоційної вразливості, що у поєднанні із наявним вираженим бажанням ОСОБА_5 до отримання похвали від емоційно значимих людей, здатне детермінувати репродукування дитиною сюжетних ліній/сценаріїв, раніше закріплених у ігровій формі, або закладених із застосуванням прийомів психологічного впливу через певні казки, історії-страшилки тощо (наприклад про тата-монстра, брата-жука і т.п.).

Штучно створений соціально-комунікативний вакуум навколо ОСОБА_5 детермінує депривацію даного виду потреб у неї, а в поєднанні із тривожними, владними тенденціями характеру емоційно близької людини (матері) може спричинити хворобливу залежність дитини від неї, розвиток регресивних форм поведінки (інфантильності, несамостійності, невпевненості тощо).

Таким чином, притаманні данному віку афективність сприйняття дійсності, несформованість внутрішнього діалогу у структурі Я-концепції дитини, відсутність критичності сприйняття, наочно-дійовий характер мислення та його переважна несамостійність, емоційна залежність та пошук похвали дорослого, об'єктивна відсутність достатнього досвіду взаємодії в соціальному оточенні у сукупності із тривалою штучно створеною ізоляцією ОСОБА_5 від активної соціальної взаємодії із батьком ОСОБА_3, ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_9 унеможливлює об'єктивне оцінювання реальних стосунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_1

ВИСНОВКИ

1.Матеріали, які були використані спеціалістом ОСОБА_8 під час проведення дослідження на звернення ОСОБА_1, грунтуються виключно на суб'єктивних думках однієї зацікавленої сторони - громадянки ОСОБА_1, у наслідок чого є неповними і не можуть бути достатніми для формулювання категоричних висновків на поставлені перед нею запитання.

2.Робити категоричні висновки щодо ставлення дитини до кожного з батьків, брата та бабусі, а також, стосовно відносин між батьками, лише на підставі проведеного психологічного дослідження 4-х річної дитини, особливо в умовах інтенсивного впливу на неї суб'єктивного ставлення до ситуації її матері, є неприпустимими.

3.Висновки, зроблені спеціалістом ОСОБА_8, за об'єктивних умов, які не залежать від її кваліфікації, досвіду, знань та умінь, не можуть відповідати істинним обставинам.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в провадженні Печерського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей.

Як зазначає позивач висновок, в якому викладена оспорювана інформація надавався до справи стороною відповідача як доказ та був приєднаний до матеріалів справи.

Позивач зазначає, що висновок має недостовірну інформацію, яка має бути спростована.

В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідачі представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялись належним чином.

А тому у відповідності до положень ст..169 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність відповідачів.

Вислухавши позивача, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України "Про інформацію" реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошувала, що у висновку спеціаліста №56 за результатами проведення дослідження за зверненням ОСОБА_3, який підписано ОСОБА_2 було оприлюднено відомості, стосовно неї, які на її думку порушують її честь та гідність.

Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Так, позивач зазначає, що відомості, які вона просить визнати такими, що не відповідають дійсності ганьблять її честь та гідність, були поширені шляхом надання такого висновку до матеріалів цивільної справи.

Позивач не заперечувала, що в провадженні Печерського районного суду м.Києва перебувала справа за її позовом до колишнього чоловіка ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей та саме як доказ він був приєднаний до справи. Після ознайомлення зі справою, позивач змогла отримати копію висновку.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У відповідності з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до положень ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1 роз'яснює, що не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що спірний висновок оцінювався головуючим суддею при розгляді цивільної справи про визначення місця проживання дітей у взаємозв'язку з іншими доказами у справі, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів,суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. ст. 3, 32, 34, 68 Конституції України; ст. ст. 23, 201, 277, 280, 297, 1167 ЦК України; ст. 9 Закону України "Про інформацію"; ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до цієї Конвенції; Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009р. за № 1, суд, -

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Ukr Exp Company - Українська Експертна компанія про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації- відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Сторона, яка не була присутня при проголошенні рішення може його оскаржити протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.Г.Притула