УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб, зареєстрований між ним та ОСОБА_5 07 квітня 2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 16.

Позовні вимоги мотивовані тим, що через суперечки, які склалися між ними, з 2013 року вони проживають окремо, шлюб носить формальний характер, примирення вважає неможливим.

У липні 2015 року ОСОБА_5 пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на своє утримання у розмірі 30 % від усіх видів його заробітку (доходу), посилаючись на те, що за станом здоров'я не працює, з листопада 2004 року перебуває під наглядом та на лікуванні в КУ «Одеський обласний онкологічний диспансер», є інвалідом другої групи, джерел доходу не має, тому потребує матеріальної допомоги.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2015 року зазначені позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, зареєстрований 07 квітня 2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 16. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на утримання ОСОБА_5 у розмірі 1/25 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 21 липня 2015 року і до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернулась із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 про розірвання шлюбу відмовити, а її зустрічний позов про стягнення аліментів задовольнити в повному обсязі.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом першої інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для його скасування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, дійшов правильного висновку про те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюбні стосунки припинені ще у 2013 році, примирення не можливе.

Частково задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 та стягуючи з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/25 частини від усіх видів його заробітку (доходу), суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач потребує такої допомоги, а відповідач має змогу її надавати у такому розмірі.

Відповідно до ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того ст. 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Судом встановлено, що медико-соціальної комісією ОСОБА_5 з 30 жовтня 2012 року було встановлено другу групу інвалідності та призначено пенсію у розмірі 949 грн щомісячно. Інших доходів не має.

ОСОБА_4 з 30 грудня 2005 року є пенсіонером МВС України, отримує пенсію у розмірі 4 648 грн 58 коп. Крім того, він працює на посаді економіста у державному закладі «Дитячий спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій «Хаджибей» та отримує заробітну плату у розмірі 1 989 грн 16 коп.

Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року прожитковий мінімум для осіб встановлений на рівні 1 074 грн.

Враховуючи зазначене та виходячи зі змісту ст. 75 СК України, суди дійшли висновку про те, що стягнуті аліменти у розмірі 1/25 частини від усіх видів його заробітку (доходу), з урахуванням пенсії по інвалідності, яку отримує ОСОБА_5, забезпечуються їй необхідний прожитковий мінімум, встановлений Законом. При цьому, судами також було враховано доходи та стан здоров'я ОСОБА_4

Зазначені висновки суду є правильними, зроблені на підставі дослідження та оцінки наданих сторонами доказів (ст. 212 ЦПК України).

Таким чином, при вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.М. Колодійчук
І.М. Фаловська