Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 316/415/15 Головуючий у 1-й інстанції Ткаченко І.М.
№22-ц/778/111/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь відшкодування заподіяної майнової шкоди - 25 826,66 грн., моральної шкоди 1 000,00 грн., а також понесені судові витрати у вигляді судового збору 268,26 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що йому на праві приватної власності належить автомобіль NISSAN QASHQAI номер кузову (шасі) SJNFAAJ10U2149654, об'єм двигуна (см.куб.) 1598, р.н. НОМЕР_1, 2010 р.в., внаслідок ДТП отримав пошкодження при наступних обставинах.

27.01.2015 року o 11 годині 20 хвилині, в м. Енергодар по вул. Комсомольській в районі будинку № 43 навпроти автобусної зупинки, відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2, при повороті наліво, не впевнився в безпеці маневру та скоїв зіткнення з його автомобілем.

По даному факту дорожньо-транспортної пригоди були викликані працівники ДАІ, які склали схему ДТП та надали йому ОСОБА_4 довідку про спричинені механічні пошкодження автомобіля.

Внаслідок даного зіткнення, його автомобіль NISSAN QASHQAI отримав пошкодження лакокрасочного покриття правої сторони, пошкодження переднього (правого) крила, пошкодження правої двері, заднього бамперу з правої сторони.

Постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 лютого 2015 року, відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у скоєні ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності.

Відповідно до висновку № 48 від 11.02.2015 року автотоварознавчого дослідження, складеного консультативно - автоекспертним бюро ТОВ ПЕП «Стандарт-Сервіс», вартість відновлювального ремонту автомобілю марки NISSAN QASHQAI, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 24 931,08 грн.

З урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням дослідження, у сумі 800,00 грн. та витрат на направлення відповідачу телеграми 95,58 грн., розмір майнової шкоди становить 25 826,66 грн. (розрахунок: 24 931,08 грн. + 95,58 грн. + 800,00 грн.).

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 вересня 2015 року (а.с.114-116) позовні вимоги позивача у цій справі задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 відшкодування заподіяної майнової шкоди у розмірі 25 826,66 грн., відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 1 000 грн., суму витрат на правову допомогу у розмірі 1 700 грн.,та витрати по сплаті судового збору у розмірі 268,26 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с.121-124) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову позивача відмовити.

Позивач ОСОБА_4 подав апеляційному суду письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 (а.с.145-148).

Ухвалою апеляційного суду (а.с.137) апеляційне провадження у цій справі за вищезазначеною апеляційною скаргою відповідача відкрито, справу призначено до розгляду (а.с.139).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 17 грудня 2015 року, був відкладений в порядку задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 (а.с.152-153).

У судове засідання 18 лютого 2016 року належним чином повідомлені про час та місце розгляду цієї справи апеляційним судом (а.с.155, 163-165) позивач ОСОБА_4, представник останнього за договором (а.с.41) ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_2 не зявились.

Позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Представник позивача ОСОБА_4 за договором адвокат ОСОБА_5 подала апеляційному суду електронною поштою заяву (а.с.166-167), в якій просила перенести розгляд цієї справи на іншу дату, оскільки вона у цей день та час приймає участь, як захисник, в інтересах іншої особи у кримінальній справі в Енергодарському міському суді Запорізької особи.

В силу вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду ухвалила у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_4 за договором адвоката ОСОБА_5 відмовити, розглядати дану справу за відсутністю позивача ОСОБА_4, представника останнього за договором адвоката ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_2 за присутністю представника останнього за договором адвоката ОСОБА_3 (а.с.69-70).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 за договором адвоката ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 23, 1166, 1192, 1187 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 79 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено та останній правильно виходив з наступного.

Згідно із ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Ст. 1192 ЦК України, в свою чергу, визначає порядок відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого: з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови "Про практику розгляду судом цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.92 р. N 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Окрім цього, у зв'язку з винними діями відповідача ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, ОСОБА_4, окрім майнової шкоди, заподіяна моральна шкода, яка викликана самим фактом ДТП, що завдало ОСОБА_4 підвищеного психологічного навантаження.

У ОСОБА_4 порушились звичні життєві зв'язки, та він змушений був займатись питанням експертного дослідження пошкоджень автомобілю, витрачати свій час для участі в судовому розгляді свого позову, оскільки відповідач ОСОБА_2 від добровільного відшкодування шкоди за пошкодження автомобіля відмовився.

В результаті неправомірних дій відповідача, ОСОБА_4 отримав пошкодження свого майна і негативний емоційний вплив з його боку, і як наслідок у нього погіршився психологічний стан здоровя.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, яких зазнала фізична особа у звязку із знищенням чи пошкодженням майна підлягає відшкодуванню.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами) зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

До судових витрат згідно зі ст.79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи.

Таким чином суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги позивача у цій справі обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки підтверджуються копією висновку автотоварознавчого дослідження № 48 від 11.02.2015 року (а.с.10-14), копією квитанції про сплату експертних послуг від 04.02.2015 року (а.с.20), копією постанови Енергодарського міського суду Запорізької області від 19.02.2015 року (а.с.21), копією поштової квитанції від 28.01.2015 року (а.с.22).

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену ним та його представником у запереченнях проти позову позивача у цій справі (а.с.110-111), яку вони вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно - правової відповідальності (правовий висновок ВСУ від 20 січня 2016 року у справі № 602808цс15, який є обовязковим для загальних судів в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України).

Також виключно ОСОБА_4, як позивачеві у цій справі та потерпілій від ДТП особі, належить право обирати спосіб захисту свого порушеного права на майно: стягувати матеріальну шкоду за результатами проведення автотоварознавчого дослідження його автомобілю (а.с.10-19) чи за результатами проведення відновлюваного ремонту останнього (рахунок без ПДВ від 01 липня 2015 року на суму 20035,00 грн.а.с.87, акт від 01 липня 2015 року а.с.88, товарний чек від 01 липня 2015 року а.с.89).

ОСОБА_4 у цій обрав варіант стягнення майнової шкоди згідно із висновком автотоварознавчого дослідження експерта ТОВ «ВЕП «Стандарт-Сервіс»№ 48 від 11 лютого 2015 року у розмірі 24931,08 грн. (а.с.10-14), оскільки на момент подачі позову до суду у лютому 2015 року відновлюваний ремонт автомобілю ним ще не робився.

У суді першої інстанції у подальшому позивач не вважав за доцільне змінювати свої вимоги.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 11 ч. 1 ЦПК України розглядав дану справу в межах заявлених позивачем у цій справі позовних вимог.

Доводи відповідача в особі його представника, як особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що зазначене автотоварознавче дослідження містить перелік деталей та робіт, які не підлягали відновлюваному ремонту, оскільки не були отримані у вищезазначеній ДТП 27 січня 2015 року, спростовується довідкою ДАІ (а.с.8), згідно із якою автомобіль НОМЕР_3 отримав у ДТП наступні пошкодження: пошкодження лакокрасочних матеріалів правої сторони, пошкодження переднього крила (правого), пошкодження задньої правої двері, пошкодження заднього бамперу з правої сторони.

ОСОБА_2 із цими пошкодженнями вказаного автомобілю позивача погодився, дії працівників державної автомобільної інспекції не оскаржував у позасудовому чи у судовому порядку.

Докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

У матеріалах цієї справи також відсутній висновок технічної експертизи, який би спростовував можливість отримання вказаних пошкоджень автомобілем позивача у ДТП 27 січня 2015 року, яка відбулась з вини відповідача ОСОБА_2, як водія автомобілю НОМЕР_2, що підтверджується постановою Енергодарського міського суду Запорізької області від 19 лютого 2015 року відносно ОСОБА_2 за ст. ст. 1224, 124 КпАП України (а.с.21).

В силу вимог ст. 61 ч. 4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідач ОСОБА_2 та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень на позов позивача у цій справі, та у спростування фактичних обставин цієї справи, встановлених судом першої інстанції, у тому числі щодо розміру майнової шкоди позивача на загальну суму 25826,66 грн., який з боку позивача підтверджений належними, допустимими (письмовими) доказами у цій справі (вартість майнової шкоди, завданої володільцю автомобілю НОМЕР_4 внаслідок пошкодження при ДТП 24931,08 грн., а.с. 10-19 + витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження 800,00 грн., а.с.20 + витрати позивача на відправлення відповідачу ОСОБА_2 телеграми виклику на огляд автомобілю для проведення автотоварознавчого дослідження 95,58 грн., а.с.22), розміру моральної шкоди на суму 1000,00 грн., розміру судових витрат позивача на правову допомогу 1700,00 грн. (а.с.38-39, журнал судового засідання від 03 липня 2015 року а.с.76, а.с. 85-86, журнал судового засідання від 26.08.2015 року а.с.94-96, журнал судового засідання від 18 вересня 2015 року а.с. 103-105, а.с. 108-109) та розміру судового збору 268,26 грн. (оригінал квитанції.с.1).

ОСОБА_4 ОСОБА_2 безумовно було завдано також моральної шкоди у звязку із порушенням його права власності на автомобіль НОМЕР_4 (а.с.6), яка полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_4, як фізична особа, зазнав у звязку із пошкодженням його майна (автомобілю) з вини ОСОБА_2 та відмови останнього відшкодувати у добровільному порядку вищезазначену завдану майнову шкоду позивачеві.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному і всебічному зясуванню обставин цієї справи, розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав належну оцінку.

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Так, судом першої інстанції було обґрунтовано відмовлено ухвалою від 18 вересня 2015 року у цій справі (а.с.102) представникові відповідача у цій справі у задоволенні його клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи для визначення вартості матеріального збитку пошкодженого автомобілю НОМЕР_5 (а.с.101).

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що пошкоджений автомобіль позивачем у липні 2015 року вже був відремонтований, відновлено технічний стан автомобілю, тобто на час заявлення клопотання представником відповідача у серпні 2015 року та розгляду останнього судом у вересні 2015 року вже був відсутній обєкт, який може бути переданий експерту для дослідження. Крім того, за результатами пошкодження автомобілю в ДТП вже було проведено автотоварознавче дослідження, для проведення якого на огляд пошкодженого автомобіля позивача відповідач ОСОБА_2 викликався позивачем телеграмою (а.с.22-24), але не зявився, висновок якого міститься у матеріалах цієї справи (а.с.10-19), останній був досліджений судом першої інстанції при ухваленні оскаржуємого рішення у цій справі та не викликав і не викликає сумнівів в його правильності у судів першої та апеляційної інстанцій.

Суд апеляційної інстанції також сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду цієї справи судом апеляційної інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача.

Проте, останній особисто чи через свого представника в апеляційній скарзі чи окремо не заявляв перед апеляційним судом клопотання про призначення у цій справі будь-якої судової експертизи (автотоварознавчої чи технічної) та останнє апеляційним судом не розглядалось у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

При вищевикладених обставинах, доводи відповідача, як особи, яка через свого представника подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст.ст. 79, 84, 88, 89 ЦПК України, Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», положень постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» та розмірів мінімальної заробітної плати у 2015 році (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік: з 01 січня 2015 року 1218,00 грн., з 01 вересня 1378,00 грн.), кількості годин участі представника позивача ОСОБА_4 адвоката (а.с.41) ОСОБА_5 у судових засіданнях у цій справі у суді першої інстанції, зокрема: 03 липня 2015 року протягом 1 (однієї) години з 08.30 до 09.30 (журнал судового засідання а.с.76), 26 серпня 2015 року протягом 40 хвилин з 09.00 до 09.40 (журнал судового засідання а.с.94-96), 18 вересня 2015 року протягом 1 (однієї) години 10 хвилин з 09.00 до 10.10 (журнал судового засідання (а.с.103-105) та витраченого адвокатом часу на підготовку позову позивача (а.с.39), правильно вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок позивача ОСОБА_4 судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 295,08 грн. (оригінали квитанцій на суму 268,26 грн. а.с. 120 та на суму 26,82 грн. а.с. 135) за подачу цієї апеляційної скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 вересня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_6ОСОБА_7