Номер провадження: 22-ц/785/1890/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Таварткіладзе О.М.

суддів: Кравця Ю.І., Фальчука В.П.

при секретарі: Книгиницькому О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ „Банк „Фінанси та кредит про визнання дій щодо неповернення грошових коштів (депозиту) після закінчення строку депозитного договору неправомірними; визнання безспірним зобов*язання повернути кошти з депозитного рахунку після закінчення строку депозитного договору, стягнення трьох відсотків річних та пені за кожний день прострочення зобов`язання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду м.Одеси, з позовом, який вподальшому уточнив, до ПАТ „Банк „Фінанси та кредит про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу, та остаточно просив:

- визнати дії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо неповернення грошових коштів (депозиту) після закінчення строку депозитного договору № 328823/115851/07-15 від 09.01.2015 року неправомірними;

- визнати безспірне зобов*язання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» повернути кошти з депозитного рахунку після закінчення строку депозитного договору № 328823/115851/07-15 від 09.01.2015 року;

- стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 три проценти річних від суми простроченого зобов*язання у розмірі 2 016,00 грн. та пеню в розмірі 3% за кожний день прострочення зобов*язання в сумі 736 057,00 грн.,

мотивуючи вимоги тим, що 24.11.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено депозитний договір «Ф&К«КЛАСІК» №328823/96938/1-14 у сумі 10 100,17 дол.США, строком дії до 24.12.2014 року. Проте у встановлений договором строк, позивач вказану грошову суму не повернув. 09.01.2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 328823/115851/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка», за яким позивач вніс на депозитний рахунок 10 100,17 дол.США. Зазначений вклад був внесений на різні строки з відповідними цим строкам розмірами відсоткової ставки, згідно п.п.1.1 Договору. Згідно п.2.4 Договору, повернення суми вкладу здійснюється Банком у день закінчення одного із строків, визначених п.п.1.1.1-1.1.13 цього Договору за письмовою заявою клієнта. Враховуючи невиконання відповідачем умов зобов*язання, у зв*язку із закінченням строків, передбачених п.1.1 Договору, згідно п.2.9 Договору, 23.01.2015 року позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошового вкладу. Однак відповідачем суму вкладу у повному обсязі повернуто не було, а було повернуто лише частково, а також відсотки, передбачені договором. Станом на 17.09.2015 року залишкову суму боргу за грошовим вкладом у розмірі 6 601,07 дол.США відповідач не повернув. Тому, враховуючи кількість днів прострочення зобов*язання у період з 23.01.2015 року по 17.09.2015 року, позивач окрім стягнення основної суми боргу у розмірі 6 601,07 дол.США, просить стягнути з відповідача на свою користь інфляційні витрати з урахуванням 3% річних за весь час прострочення виконання зобов*язання 2 016,00 грн. та 736 057,00 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Районним судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що:

- 24.11.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено депозитний договір «Ф&К«КЛАСІК» №328823/96938/1-14 у сумі 10 100,17 дол.США, строком дії до 24.12.2014 року. Проте у встановлений договором строк, позивач вказану грошову суму не повернув.

- 09.01.2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 328823/115851/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка», за яким позивач вніс на депозитний рахунок 10 100,17 дол.США . Зазначений вклад був внесений на різні строки з відповідними цим строкам розмірами відсоткової ставки, згідно п.п.1.1 Договору. Згідно п.2.4 Договору, повернення суми вкладу здійснюється Банком у день закінчення одного із строків, визначених п.п.1.1.1-1.1.13 цього Договору за письмовою заявою клієнта. Між сторонами виникли договірні правовідносини.

- враховуючи невиконання відповідачем умов зобов*язання, у зв*язку із закінченням строків, передбачених п.1.1 Договору, згідно п.2.9 Договору, 23.01.2015 року позивач письмово звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошового вкладу.

- станом на 17.09.2015 року залишкову суму боргу за грошовим вкладом у розмірі 6 601,07 дол.США відповідач не повернув.

- постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612, ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року № 171 призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Тимчасова адміністрація у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» встановлена строком до 17 грудня 2015 року.

11.11.2015 року позивач отримав відшкодування коштів за зазначеним вкладом від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Даний факт підтверджується випискою по особовому рахунку, в якій зазначається, що 11.11.2015р. з зазначеного рахунку позивачем були отримані кошти у розмірі 6 601,07 доларів США, вихідний залишок за рахунком з 11.11.2015 року складає 0,00 грн., окрім того відповідно до виписки по особовому рахунку № 2620.1.039145.007 за період з 11.11.2015 року по 19.11.2015 р. від 19.11.2015 року позивачем було отримано 437,38 доларів США, вихідний залишок за рахунком з 11.11.2015 року складає 0,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно перерахував грошові кошти на поточний рахунок позивача, доказів того, що відповідач відмовився від надання позивачу грошових коштів саме з поточного рахунку не надано, а відтак є не доведеним факт наявності вини відповідача в порушенні зобов'язання, та безпідставними вимоги позивача в частині сплати трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням інфляції. Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Як було встановлено судом з 17.09.2015 року в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці.

Оскаржуване рішення ухвалено 11.12.2016 року тобто під час дії тимчасової адміністрації у відповідача.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.Зокрема, згідно з п. п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Районний суд відмовляючи у задоволенні позову про стягнення трьох відсотків річних та пені за кожний день прострочення зобов`язання, правильно врахував зазначені положення Закону про те, що на момент ухвалення рішення судом першої інстанції (11 грудня 2015 року) в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і що позивач отримав відшкодування коштів за зазначеним вкладом від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2001 цс 15 від 20 січня 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Тому в цій частині підстав для скасування або зміни рішення суду немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що три відсотки річних і пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за депозитним договором розраховані до введення тимчасової адміністрації, висновків суду в цій частині рішення не спростовують, оскільки рішення ухвалено під час дії судової адміністрації, що унеможливлює в розумінні ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Проте судова колегія не погоджується з висновком районного суду про те, що відповідач правомірно перерахував грошові кошти на поточний рахунок позивача, доказів того, що відповідач відмовився від надання позивачу грошових коштів саме з поточного рахунку не надано, а відтак є не доведеним факт наявності вини відповідача в порушенні зобов'язання, та безпідставними вимоги позивача в частині сплати трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням інфляції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України Про банки і банківську діяльність вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

З матеріалів справи вбачається, що позивач у день закінчення одного із строків розміщення грошових коштів на депозитних рахунках за договором № 328823/115851/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» 23 січня 2015 року у відповідності до п. 2.9. цього ж договору, звернувся до банку із заявою про повернення банківських вкладів з депозитного рахунку № 001/2630.5.039145.003 та з рахунку 2620.1.039145.011 у розмірі 10100,17 доларів США, чим засвідчив свій намір не продовжувати зберігання грошових коштів та забрати гроші.

З аналогічним звернення позивач звертався до банку 29.01.2015 року, 13.02.2015 року, 16.02.2015 року.

За цей період позивачу було виплачено: 26.01.2015 року еквівалент 500 доларів США, 27.01.2015 року еквівалент 300 доларів США, 28.01.2015 року - еквівалент 100 доларів США; 29.01.2015 року - еквівалент 100 доларів США; 30.01.2015 року - еквівалент 100 доларів США; 02.02.2015 року - еквівалент 100 доларів США; 03.02.2015 року - еквівалент 100 доларів США; 04.02.2015 року - еквівалент 100 доларів США; 05.02.2015 року - еквівалент 100 доларів США; 06.02.2015 року - еквівалент 100 доларів США; 09.02.2015 року - еквівалент 100 доларів США; 10.02.2015 року - еквівалент 100 доларів США; 11.02.2015 року - еквівалент 100 доларів США; 12.02.2015 року - еквівалент 100 доларів США; 13.02.2015 року - еквівалент 100 доларів США; 16.02.2015 року - еквівалент 500 доларів США, а всього було виплачено 2600 доларів США.

Станом на 17.02.2015 року залишився залишок в сумі 7501,07 доларів США (а. с. 19-24).

Відповідач надав відповідь від 19.02.2015 року у якій повідомив про існування обмежень видачі грошових готівкових коштів в іноземній валюті в межах 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, передбачених Постановою Правління НБУ від 01.12.2014 року № 758, що діяла до 03.03.2015 року. Також у відповіді Банк послався на труднощі забезпечення готівковими коштами своїх відділень і велику кількість бажаючих забрати свої кошти.

В подальшому депозитний рахунок був закритий, а залишок грошових коштів сумі 7501,07 доларів США був Банком 04.03.2015 року перерахований на рахунок вкладу на вимогу.

Особливість вкладного рахунку на вимогу полягає в тому, що вкладник може в будь-який час отримати кошти, які Банк зобов`язаний видати на першу вимогу вкладника.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути його вклад 06.03.2015 року, 10.03.2015 року, 12.03.2015 року, 17.03.2015 року, 17.06.2015 року.

За цей період позивачу було виплачено: 25.03.2015 року еквівалент 50 доларів США, 26.03.2015 року еквівалент 50 доларів США, 30.03.2015 року - еквівалент 100 доларів США; 31.03.2015 року - еквівалент 50 доларів США; 02.04.2015 року - еквівалент 50 доларів США; 03.04.2015 року - еквівалент 50 доларів США; 06.04.2015 року - еквівалент 50 доларів США; 07.04.2015 року - еквівалент 50 доларів США; 08.04.2015 року - еквівалент 50 доларів США; 09.04.2015 року - еквівалент 50 доларів США; 14.04.2015 року - еквівалент 50 доларів США; 17.04.2015 року - еквівалент 150 доларів США; 20.04.2015 року - еквівалент 50 доларів США; 22.04.2015 року - еквівалент 50 доларів США; 24.04.2015 року - еквівалент 50 доларів США, а всього за цей період було виплачено 900 доларів США.

Станом на 25.04.2015 року залишився залишок в сумі 6601,07 доларів США (а. с. 67-68), який залишався не змінним до часу введення тимчасової адміністрації банку 17.09.2015 року.

Як вже зазначалося, лише 11.11.2015 року позивач отримав відшкодування коштів за зазначеним вкладом від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», вихідний залишок за рахунками складає 0,00 грн.

В розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» неможливість задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, не пов`язується з наявністю вини банку у невиконанні або несвоєчасному виконанні зобов`язань перед вкладниками або іншими кредиторами банку.

Тобто даний спеціальний закон, забороняючи стягнення під час тимчасової адміністрації Банку коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», разом з тим не містить за наявності відповідних підстав, заборони щодо визнання неправомірними дій Банку у зв`язку невиконанням або несвоєчасним виконанням зобов`язань перед вкладниками або іншими кредиторами банку зокрема за договорами строк дії яких закінчився або договорами на вимогу.

Позивачем доведено, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогами про повернення його депозитного вкладу, а в подальшому і грошових коштів перерахованих Банком на рахунок вкладу на вимогу.

Відповідачем не доведено про неможливість виконати перед позивачем зобов`язання з повернення його вкладу у повному обсязі навіть з урахуванням обмежень щодо видачі грошових готівкових коштів в іноземній валюті в межах 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, передбачених Постановою Правління НБУ від 01.12.2014 року № 758, що діяла до 03.03.2015 року та Постановою Правління НБУ від 03.03.2015 року № 160, що діяла з 04.03.2015 року до 03.06.2015 року,

В засіданні судової колегії представнику відповідача роз`яснено ч.4 ст. 10 ЦПК України щодо витребування (надання) доказів на підтвердження залишку в касах всіх відділень Банку у зазначений період грошових коштів та черговість виконання зобов`язань за договорами строк дії по яких закінчився або за договорами вкладів на першу вимогу. При цьому також роз`яснювалися наслідки заявлення або незаявлення клопотання про призначення судово-бухгалтерської та судово-економічної експертизи.

Проте представник відповідача не виявив бажання заявити клопотання про витребування (надання) доказів на підтвердження доводів про неможливість виконання зобов`язань перед позивачем щодо своєчасного та повного повернення вкладу до введення тимчасової адміністрації та його звернення до суду.

При таких обставинах немає підстав для набуття висновку про правомірність дій банку з несвоєчасного та неповного повернення вкладнику грошових коштів після закінчення строку дії депозитного договору (23.01.2015 року) та вимоги позивача про повернення грошових коштів після перерахування Банком грошових коштів на рахунок вкладу на вимогу (04.03.2015 року) і до введення тимчасової адміністрації в банку 17.09.2015 року.

Висновок районного суду про те, що відповідач правомірно перерахував грошові кошти на поточний рахунок позивача, про відсутність доказів що відповідач відмовився від надання позивачу грошових коштів саме з поточного рахунку, недоведеність факту наявності вини відповідача в порушенні зобов'язання, безпідставності у зв`зуку з цим вимог позивача в частині сплати трьох відсотків річних та суми боргу з урахуванням інфляції, не відповідає встановленим у даній справі обставинам.

Як вбачається з матеріалів справи Банк не перераховував грошові кошти позивача на поточний рахунок. Грошові кошти зберігалися виключно на депозитному рахунку, а потім на рахунку вкладів на вимогу і довів про неможливість виконання ним зобов`язань перед позивачем своєчасно і у повному обсязі з підстав наведених у даному рішенні апеляційного суду.

Тому рішення суду в цій частині не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про визнання неправомірними дій ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» щодо неповернення грошових коштів (депозиту) після закінчення строку депозитного договору № 328823/115851/07-15 від 09.01.2015 року.

Разом з тим не можуть бути задоволені вимоги про визнання безспірним зобов*язання повернути кошти з депозитного рахунку після закінчення строку депозитного договору № 328823/115851/07-15 від 09.01.2015 року, оскільки факт зверення до суду з підстав невиконання зобов`язанння відповідачем сам по собі вже свідчить про виникнення спору. Існування безспірності зобов`язання можливо до виникнення спору та звернення до суду. Крім того на час ухвалення рішення районним судом зобов`язання відповідачем щодо повернення грошових коштів позивачу були виконані під час введення тимчасової адміністрації в Банку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Тому в цій частині вимог слід відмовити, як таких, що заявлені некоректно і таких, що спростовуються існуванням спору між сторонами з питань виконання зобов`язань щодо своєчасності і повноти повернення вкладу.

Крім того мотивувальна частина рішення суду першої інстанції щодо обгрунтування висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення трьох відсотків річних підлягає зміні шляхом виключення посилання суду на безпідставність вимог у зв`язку з недоведеністю вини Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит» у порушенні зобов`язання щодо повернення грошових коштів (депозиту) після закінчення строку депозитного договору з підстав наведених у рішенні апеляційного суду.

Також підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення посилання суду першої інстанції на неможливість стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, у зв`язку з не заявленням таких вимог позивачем.

Таким чином судова колегія доходить до остаточного висновку про неправомірність дій Банку щодо неповернення грошових коштів (депозиту) після закінчення строку депозитного договору № 328823/115851/07-15 від 09.01.2015 року і у зв`язку з цим про скасування в цій частині рішення суду першої інстанії з ухваленням нового рішення про задоволення вимог про непрамірність таких дій Банку.

Водночас відсутні юридичні підстави для скасування або зміни ухваленого під час дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» рішення районного суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення трьох відсотків річних та пені за кожний день прострочення зобов`язання з посиланням на Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і що позивач отримав відшкодування коштів за зазначеним вкладом від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до положень ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про визнання дій щодо неповернення грошових коштів (депозиту) після закінчення строку депозитного договору неправомірними та визнання безспірним зобов*язання повернути кошти - скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про визнання неправомірними дій ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» щодо неповернення грошових коштів (депозиту) після закінчення строку депозитного договору № 328823/115851/07-15 від 09.01.2015 року та відмови у задоволенні вимог визнання безспірним зобов*язання повернути кошти з депозитного рахунку після закінчення строку депозитного договору № 328823/115851/07-15 від 09.01.2015 року; зміні рішення суду в його мотивувальній частині щодо обгрунтування висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення трьох відсотків річних - змінити та виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на безпідставність вимог у зв`язку з недоведеністю вини Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит» у порушенні зобов`язання щодо повернення грошових коштів (депозиту) після закінчення строку депозитного договору та виключити з мотивувальної частини рішення посилання на неможливість стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, у зв`язку з не заявленням таких вимог та залишенню без змін рішення в іншій частині.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання дій щодо неповернення грошових коштів (депозиту) після закінчення строку депозитного договору неправомірними та визнання безспірним зобов*язання повернути кошти - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит» щодо неповернення грошових коштів (депозиту) після закінчення строку депозитного договору № 328823/115851/07-15 від 09.01.2015 року.

Відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит» про визнання безспірним зобов*язання повернути кошти з депозитного рахунку після закінчення строку депозитного договору № 328823/115851/07-15 від 09.01.2015 року.

Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 11 грудня 2015 року в його мотивувальній частині щодо обгрунтування висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення трьох відсотків річних - змінити та виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на безпідставність вимог у зв`язку з недоведеністю вини Публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та кредит» у порушенні зобов`язання щодо повернення грошових коштів (депозиту) після закінчення строку депозитного договору та виключити з мотивувальної частини рішення посилання на неможливість стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції, у зв`язку з не заявленням таких вимог .

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили рішенням суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Ю.І. Кравець

ОСОБА_3