справа № 278/1841/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2016 року м. Житомир
Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Грубіяна Є.О., секретаря Кушнір М.С., розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом, яким просить ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_2 (надалі за тестом - відповідач) на свою користь 38 798,44 гривень, які позивач передав відповідачу за договором безпроцентної позики. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що відповідач у визначений сторонами термін позичені грошові кошти не повернув та в даний час ухиляється від їх повернення.
У судове засідання сторони не з'явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі, а також не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Представник відповідача, в свою чергу, подав до суду заяву, якою просив перенести розгляд справи, у зв'язку з тим, що йому необхідно ознайомитись із матеріалами справи та зняти необхідні копії. Разом з тим, таке клопотання до задоволення не підлягає з огляду на наступне. Як убачається з матеріалів справи, відповідачем судова кореспонденція (копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками, судова повістка) була отримана 16 вересня 2016 року (а.с.20), а отже, на думку суду, часу для ознайомлення з даним позовом як відповідачем так і його представником було вдосталь, і враховуючі стислі та визначені ч. 1 ст. 157 ЦПК України строки розгляду справи даної категорії, підстави для подальшого відкладення слухання у ній відсутні.
Отже, зважаючи на те, що матеріали справи не містять заяви відповідача та/або його представника про слухання справи за їх відсутності, беручи до уваги той факт, що представник позивача не заперечує щодо заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе відповідно до положень ст. ст. 224, 225 ЦПК України провести судове засідання за правилами заочного розгляду справи.
Дослідив матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини.
15 грудня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено Договір безпроцентної позики (а.с.7-8), згідно умов якого останній отримав у позику від заявника 35 000,00 гривень з граничним терміном повернення до 30 березня 2015 року. На підтвердження отримання вищевказаної суми коштів відповідач в день укладення названого договору видав позивачу розписку (а.с.9), якою підтвердив факт отримання позики та термін її повернення.
Як зазначає позивач, у строки, що зазначені в договорі позики та розписці, відповідач грошові кошти не повернув. За наданими автором позову розрахунками втрат від інфляції за укладеним між ним та відповідачем договором (а.с.10), останні становлять 712,60 гривень. Згідно розрахунку нарахованої за договором станом на 1 липня 2016 року пені (а.с.11), остання за період з 31.03.2016 року по 21.04.2016 рік = 928,22 гривень, за період з 22.04.2016 року по 26.05.2016 рік = 1 275,34 гривень, за період з 27.05.2016 року по 23.06.2016 рік = 969,23 гривень, за період з 24.06.2016 року по 30.06.2016 рік = 222,12 гривень, а всього за усі зазначені періоди - 2 203,56 гривні. Відповідно до наданого позивачем розрахунку річних за вищевказаним договором, останні за період з 31.03.2016 року по 30.06.2016 рік складають 882,28 гривні (а.с.12). Правовідносини, що склались між сторонами у справі, відповідають та регулюються наступними нормами матеріального закону. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України - надалі за текстом - Кодекс). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 Кодексу). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Кодексу). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Кодексу).
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначних родовими ознаками (ст. 1046 Кодексу). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На позичальника покладається обов'язок передбачений ст. 1049 Кодексу, повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ( ст. 625 Кодексу). Отже, враховуюче вищевикладене, та те, що відповідач добровільно умови укладеного з позивачем договору позики не виконує, кошти останньому вчасно не повернув, тим самим порушив права заявника як позикодавця, які, в свою чергу, підлягають судовому захисту, суд дійшов висновку про повне задоволення позову. Також, суд погоджується з наданими позивачем розрахунками суми боргу, адже вони відповідають дійсності та методам проведення таких розрахунків. Окрім цього, враховуючи те, що позов підлягає до повного задоволення, на підставі положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати складаються із судового збору у розмірі 551 гривні 20 копійок. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 509, 526, 530, 549, 625, 1046, 1049 ЦК України, ст. ст. 10-11, 60, 88, ст.ст. 212 -215, ст.ст. 224-226 ЦПК України, -
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 38 798 (тридцять вісім тисяч сімсот дев'яносто вісім) гривень 44 копійки боргу за кредитним договором від 15 грудня 2015 року з яких: 35 000,00 гривень - сума основного боргу; 712 гривень 60 копійок - інфляційні втрати; 882 гривні 28 копійок - 3% річних; 2 203 гривні 56 копійок - пеня.
Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за розгляд даної справи у сумі 551 гривня 20 копійок.
Рішення суду вступає в законну силу після закінчення строку на апеляційне оскарження. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

суддя Є.О. Грубіян