У Х В А Л А

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

Дербенцевої Т.П., Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення коштів, за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року та ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, на рішення апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року у справі № 761/34621/14-ц з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») на його користь стягнуто 2 326 928 грн вкладу за договором банківського вкладу від 13 вересня 2012 року № 2336, 22 229 грн 25 коп. - 3 % річних, 47 140 грн 84 коп. інфляційних втрат та 232 692 грн 80 коп. пені. У зв'язку із несвоєчасним отриманням грошових коштів по закінченню дії договору строкового банківського вкладу та невиконанням відповідачем вказаного судового рішення він не зміг своєчасно виконати боргові зобов'язання за договором позики перед ОСОБА_5, у зв'язку з чим змушений був купити 220 тис. доларів США за курсом, який станом на 20 лютого 2015 року значно зріс порівняно з датою повернення вкладу, внаслідок чого поніс збитки у розмірі 3 527 732 грн 56 коп.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідача на свою користь 3 527 732 грн 56 коп. збитків, 56 420 грн 03 коп. - 3 % річних за період прострочення виконання судового рішення з 11 листопада 2014 року по 01 вересня 2015 року, 1 337 618 грн 09 коп. інфляційних втрат за період з 11 листопада 2014 року по 30 червня 2015 року та 564 072 грн 85 коп. процентів за користування коштами за період з 24 червня 2014 року по 01 вересня 2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Хрещатик» на користь ОСОБА_3 56 420 грн 03 коп. - 3 % річних за період прострочення виконання судового рішення з 11 листопада 2014 року по 01 вересня 2015 року; 1 109 944 грн 66 коп. інфляційних втрат за період з 11 листопада 2014 року по 30 червня 2015 року та 564 072 грн 85 коп. відсотків за користування коштами в розмірі облікової ставки Національного банку України за період з 24 червня 2014 року по 01 вересня 2015 року, а всього - 1 730 437 грн 54 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року в частині стягнення 564 072 грн 85 коп. відсотків за користування коштами за період з 24 червня 2014 року по 01 вересня 2015 року змінено, зменшено розмір стягнутих відсотків до 27 728 грн 65 коп., а всього стягнуто з ПАТ «КБ «Хрещатик» на користь ОСОБА_3 1 194 093 грн 34 коп.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «КБ «Хрещатик», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення в частині задоволення позову просить скасувати.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду в частині зменшення розміру стягнутих відсотків просить скасувати та залишити в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення 3 527 732 грн 56 коп. збитків, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у суді не довів обставин, на які посилався на обґрунтування таких вимог.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 в частині стягнення на його користь 3 % річних та інфляційних нарахувань, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився і апеляційний суд, виходив із того, що у зв'язку із невиконанням відповідачем рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року у справі № 761/34621/14-ц боржник в силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України повинен сплатити позивачу 3 % річних за період з 11 листопада 2014 року по 01 вересня 2015 року та інфляційні втрати за період з 11 листопада 2014 року по 30 червня 2015 року.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування коштами з 24 червня 2014 року по 01 вересня 2015 року, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки передані позивачем банку за договором банківського вкладу гроші у визначений п. 2.1.5 вказаного договору строк не повернуті, то це дає право позивачу на отримання процентів за користування коштами до дня їх фактичного повернення. Визначаючи розмір процентів, суд, посилаючись на приписи ч. 1 ст. 1048 ЦК України, виходив із розміру облікової ставки Національного банку України станом на час розгляду справи в суді та відсутності у договорі умов про розмір процентів.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення процентів за користування коштами та зменшуючи їх розмір до 27 728 грн 65 коп., апеляційний суд виходив із того, що договором визначено порядок нарахування процентів на вклад позивача відповідно до тарифів банку, при цьому послався на постанову правління ПАТ «КБ «Хрещатик» від 24 січня 2011 року № 71/1 «Про затвердження Індикативних процентних ставок за активними та пасивними операціями ПАТ «КБ «Хрещатик» на 2011 рік», згідно з якою за поточними рахунками фізичних осіб на залишок коштів щомісяця нараховуються проценти у розмірі 1 % річних.

Проте з такими висновками повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 13 вересня 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір банківського рахунку фізичної особи № 2336, згідно з умовами якого відповідач зобов'язався відкрити позивачу поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні терміном до 13 вересня 2013 року, здійснювати його розрахунково-касове обслуговування та забезпечувати збереження коштів позивача на його рахунку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року у справі № 761/34621/14-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 квітня 2015 року, у зв'язку з неповерненням вкладу в обумовлений договором строк з ПАТ «КБ «Хрещатик» на користь ОСОБА_3 стягнуто 2 326 928 грн вкладу за договором банківського вкладу від 13 вересня 2012 року № 2336, 22 229 грн 25 коп. - 3 % річних, 47 140 грн 84 коп. інфляційних втрат за період з 22 липня по 10 листопада 2014 року та 232 692 грн 80 коп. пені.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Із матеріалів справи вбачається, що спір виник у зв'язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням рішення суду про стягнення з ПАТ «КБ «Хрещатик» на його користь банківського вкладу та штрафних санкцій.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Вирішуючи спір по суті та стягуючи на користь ОСОБА_3 3 % річних та інфляційних втрат за період прострочення виконання судового рішення, суди на порушення приписів ст. ст. 212, 303 ЦПК України, не визначившись із характером спірних правовідносин та нормою права, яка підлягає застосуванню, на зазначене уваги не звернули, не перевірили, чи є зобов'язання банку, яке виникло на підставі ухваленого рішення суду про стягнення на користь позивача коштів за договором банківського вкладу, грошовим та чи можуть за встановлених обставин до спірних правовідносин застосовуватися приписи ст. 625 ЦК України як санкція за невиконання грошового зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Із матеріалів справи вбачається, що строк дії договору банківського вкладу закінчився та сума вкладу була стягнута рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 лютого 2015 року у справі № 761/34621/14-ц, то відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання банку перед вкладником за договором банківського вкладу (депозиту) припинились у строк, встановлений договором банківського вкладу.

Закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-36цс15 та за змістом ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Однак, ухвалюючи рішення про стягнення з банку на користь вкладника проценти, установлені договором банківського вкладу, за період від початку невиконання судового рішення про стягнення вкладу до дня фактичного його повернення банком, суди зазначені положення норм матеріального права до уваги не взяли, положення ч. 1 ст. 1058 та ст. 1061 ЦК України у спірних правовідносинах застосували неправильно та дійшли помилкового висновку про те, що правовідносини сторін, які виникли з договору банківського вкладу, припинилися після фактичного повернення цього вкладу, і проценти мають нараховуватися до дня фактичного його повернення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Згідно з п. 2.1.5 договору банк зобов'язується в останній робочий день місяця нараховувати проценти на залишки коштів на рахунку відповідно до тарифів банку та зараховувати їх на рахунок.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що тарифи банку та зміни до них розміщуються на дошці об'яв у операційному приміщенні та касі банку.

Отже, 13 вересня 2012 року між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунку; за користування грошовими коштами, що знаходились на рахунку клієнта, банк повинен був сплатити проценти в розмірі, встановленому цим договором.

У той же час суди на зазначене уваги не звернули та дійшли передчасного висновку про стягнення на користь позивача відсотків за користування банком грошовими коштами на підставі приписів ст. 1070 ЦК України.

Порушення судами при розгляді справи норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалені судові рішення в частині вирішення спору про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та процентів за користування коштами не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу вимог ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення збитків не переглядалося в апеляційному порядку та ніким не оскаржується, тому на предмет законності та обґрунтованості у цій частині судом касаційної інстанції не переглядається.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року в частині вирішення спору про стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та процентів за користування коштами скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. П. Гончар

Т. П. Дербенцева

Д. О. Остапчук

В.О. Савченко