УХВАЛА

про залишення заяви без руху

19 лютого 2016 року м. Мукачево Справа №303/1018/16-ц

2/303/783/16

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

третя особа Районний відділ державної виконавчої служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції

про визнання договору укладеним, визнання права власності та зняття арешту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження по справі, суд передусім виходить з того, що статтею 119 Цивільного процесуального кодексу України (частина пята) передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Частиною третьою ст. 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

В свою чергу, у п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Фактичний аналіз позовних матеріалів свідчить про те, у поданому позивачем позові обєднано 2 самостійні вимоги немайнового характеру (визнання розписку укладеним правочином та зняття арешту з автомобіля), а також 1 самостійна вимога майнового характеру (визнання право власності), які повязані між собою .

Незважаючи на вищевказані приписи цивільного процесуального закону, до матеріалів заяви не долучено доказу про оплату вищевказаних вимог судовим збором.

При цьому, пунктом 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати» від 17 жовтня 2014 року №10 передбачено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно з частиною п'ятою статті 216 ЦК).

За таких обставин, позивачу слід сплатити судовий збір за вимогу майнового характеру (визнання право власності), у порядку передбаченому п. 1 частини першої ст. 4 Закону України «Про судовий збір», який слід визначити з дійсної (фактичної) вартості спірного майна на момент звернення до суду за вимоги майнового характеру, а також за дві вимоги немайнового характеру (визнання розписку укладеним правочином та зняття арешту з автомобіля), у порядку передбаченому п. 2 частини першої ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Статтею 119 Цивільного процесуального кодексу України (пункти 5 та 6 частини другої) передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Матеріали позовної заяви подані позивачем без додержання вищевказаних приписів ст. 119 названого Кодексу, оскільки не місять фактичних даних відносно фактичного місцезнаходження автомобіля, що в контексті з приписами частини першої статті 114 Цивільного процесуального кодексу України позбавляє суд можливості вирішити питання, повязані з підсудністю справи, а також постанови територіального органу державної виконавчої служби про арешт майна боржника.

Також, позивач просить зняти арешт з автомобіля накладений органом державної виконавчої служби, однак не вказав такий орган як сторону по справі, на яку можуть поширюватися правові наслідки законної сили судового рішення по справі.

Крім того, до матеріалів позовної заяви не долучено копії паспорту громадянина України, довіреності від 03.03.2008, розписки від 03.03.2008, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 02.09.2015, акту опису й арешту від 29.07.2016, а також копії позовної заяви з додатками для відповідача та третьої особи, що підтверджується актом канцелярії Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.02.2016 року №33.

Зазначене є підставою для залишення позовної заяви без руху на підставі частини першої ст.121 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 119, 121 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків вказаних у мотивувальній частині цієї ухвали протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

3. Копію даної ухвали надіслати позивачу.

4. Наслідки невиконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху передбачені частиною другою ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України.

5. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Кость