Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1673/16 Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
Є.У.№ 314/4701/15-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, зобовязання до вчинених певних дій,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 23.11.2005 року він уклав з відповідачем кредитний договір ZPVLGK00000547, згідно якого отримав кредит у розмірі 9680 доларів США на придбання житлового будинку та сплату страхових платежів. З метою забезпечення зобов'язань за договором того ж числа сторони уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку житловий будинок. Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору було порушено ряд положень ЦК України, Закону України "Про захист прав споживачів" та інших актів законодавства, а саме:

в порушення вимог п.2 ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", перед укладенням договору позивач у письмовій формі не був повідомлений про умови здійснення кредитування, зокрема, про орієнтовану сукупну вартість кредиту; також в порушення вимог "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", позивач не був попереджений про валютні ризики, та був встановлений його обов'язок сплачувати комісію за дії, які вчинені на користь банку, або з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин за кредитним договором;

в порушення вимог "Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", операції зі списання комісії передбачені в іноземній валюті, за відсутності відповідної ліцензії банку;

в порушення вимог "Положення про застосування іноземної валюти в страховій діяльності", умовами договору передбачений розрахунок зі страховиком в іноземній валюті, що заборонено;

при встановленні відповідальності позичальника за порушення умов договору банк передбачив можливість подвійної цивільно-правової відповідальності, що суперечить положенням ст.61 Конституції України та ст.549 ЦК України; при цьому сплата пені передбачена в іноземній валюті, що також суперечить діючому законодавству;

у спірному договорі відсутні умови про порядок його зміни та припинення.

Також вважає, що зазначені порушення закону, що містяться в умовах договору, тягнуть його недійсність, і, як наслідок, він має право вимагати скасування запису про заставу свого будинку, а також зобов'язати банк повернути надмірно сплачені кошти за договором.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд, визнати недійсним укладений з відповідачем кредитний договір ZPVLGK00000547 від 23.11.2005 року; визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку від 23.11.2005 року, укладений з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором; зобов'язати відповідача виключити з реєстру обтяжень нерухомого майна запис про заставу житлового будинку згідно іпотечного договору; зобов'язати відповідача виплатити грошові кошти, надлишково сплачені за кредитним договором.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обємі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в своєму позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Установлено, що між позивачем та ПАТ "КБ "ПриватБанк" 23.11 2005 року було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк до 20.11 2015 року у розмірі 9680 доларів США на ремонт будинку та страхові платежі.

Позивач підписав договір в якому містяться всі суттєві умови, в тому числі строк кредитування розмір відсотків та комісії, розмір щомісячних платежів тощо, а отже позивач отримав у письмовому вигляді у повному об'ємі інформацію, передбачену ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів"ю.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Так, за положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів"до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

За матеріалами справи кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови.

Суд правильно виходив з того, що Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач набули чинності після укладення оспорюваного договору, а будь-яких порушень в тому числі щодо умов ліцензування та валютних операцій не встановлено.

Отже, у цій справі суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на неправомірність нарахування пені в іноземній валюті, тому що предметом розгляду у даній справі є законність укладеного договору, а не порядок його виконання.

Не обґрунтовано позивачем і твердження про те, що в договорі немає умов щодо порядку зміни та припинення договору. В будь-якому випадку у разі недостатності інформації щодо порядку змін та припинення договору, сторони не позбавлені можливості керуватися нормами закону, які регулюють питання зміни та припинення зобовязань.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: