У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, до ОСОБА_5 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 1/2 частину квартири за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 8 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 та просив встановити факт прийняття спадщини його сином після померлих баби і діда: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, визнати за ним та відповідачем право власності на 1/2 частку спадкового майна - квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 1997 року встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті - ОСОБА_7, за заповітом від 23 листопада 1993 року. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1

Зазначена справа була втрачена, проте рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2015 року втрачене судове провадження було відновлено.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 8 лютого 2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 1997 року закрито з підстав, передбачених ч. 1 ст. 292 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить оскаржуване судове рішення скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковомузадоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Закриваючи апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 1997 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що заявник пропустила строк апеляційного оскарження, а також, що скарга подана особою, яка не має передбаченого ст. 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, оскільки спадщина відкрилась після померлих: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, спадкоємцем яких заявник не є, питання про права та обов'язки ОСОБА_6 судом не вирішувались. При цьому зазначив, що судове рішення ухвалено в 1997 році, за час життя ОСОБА_5, якому було відомо про це рішення і він до дня смерті його не оскаржував.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу VЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_6 посилалась на те, що 9 лютого 1996 року ОСОБА_8, що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, склав заповіт на сина - ОСОБА_5, який прийняв спадщину після смерті батька - квартиру АДРЕСА_1 однак не отримав свідоцтво про право на спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року її чоловік - ОСОБА_5, помер, після смерті якого відкрилась спадщина, яку вона не може оформити, оскільки рішенням суду від 21 жовтня1997 року встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_7, за заповітом від 23 листопада 1993 року. Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 При цьому її чоловік з такими позовними вимогами до суду не звертався.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 37 ЦПК України в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Таким чином, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв'язку із вибуттям із процесу суб'єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов'язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 є спадкоємцем ОСОБА_5, тому має право на апеляційне оскарження.

Отже, апеляційному суду при наявності для цього підстав необхідно вирішити питання про поновлення їй строку на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 1997 року.

Також апеляційний суд, закриваючи апеляційне провадження, дійшов взаємовиключних висновків.

Так, суд зазначив, що судовим рішенням права ОСОБА_6 не порушені і вона не має права апеляційного оскарження, що є наслідком відмови у прийнятті апеляційної скарги, і, одночасно, зазначив, що ОСОБА_6 без поважних причин пропустила строк апеляційного оскарження, а ці положення застосовуються до випадків, коли особа має право апеляційного оскарження.

Ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 8 лютого 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик