У Х В А Л А

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Сімоненко В.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_4, орган опіки та піклування Індустріальної районної у

м. Дніпропетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Руденко Вікторія Аркадіївна, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, зняття з реєстрації, та за позовом ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_6, треті особи: орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Руденко Вікторія Аркадіївна, про визнання іпотечного договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська рішенням від

25 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовив, позов ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітньої

ОСОБА_5, задовольнив: визнав недійсним іпотечний договір, укладений 11 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6, з виключенням із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про іпотеку та заборону відчуження об'єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Додатковим рішення від 19 червня 2015 року вирішив питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 14 вересня

2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2015 року та додаткове рішення цього ж суду від 19 червня

2015 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, відмовив, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнив частково: у рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 11 грудня 2007 року у розмірі 403 тис. 838 грн 7 коп., що утворилась станом на

16 лютого 2009 року, звернув стягнення на належну на праві власності

ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу банком вказаного предмета іпотеки, з укладанням від імені відповідачки договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ним всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки, з початковою ціною 505 тис. грн; у задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 16 грудня 2015 року касаційні скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, задовольнила частково: рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області рішенням від 14 вересня 2015 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» скасувала, а справу в цій частині направила на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; в іншій частині рішення апеляційного суду залишила без змін.

14 березня 2016 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року в частині його позовних вимог, посилаючись на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 177 СК України, статті

17 Закону України «Про охорону дитинства», статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» та статті

29 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня, 8 серпня й 28 грудня 2012 року,

4 лютого та 28 жовтня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, виходив з відсутності підстав для визнання договору іпотеки недійсними, оскільки на момент укладення договору в будинку була зареєстрована лише власниця, а неповнолітні діти права власності чи права користування спірним жилим приміщенням не мали, у зв'язку з чим дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного договору іпотеки не вимагалось. При цьому апеляційним судом установлено, що відповідно до довідки, заяви-анкети та умов укладеного договору, ОСОБА_6 надала інформацію, що предмет іпотеки не є спільною власністю, крім неї у квартирі не зареєстровано жодних осіб, дітей у неї немає та також зазначила про відсутність прав третіх осіб на користування та розпорядження предметом іпотеки; судом не прийнято до уваги довідку, у якій зазначено про реєстрацію ОСОБА_5 на території Дніпропетровської області.

Суд касаційної інстанції передав справу в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» на новий розгляд з підстав, передбачених частиною другою статті 338 ЦПК України, оскільки у рішенні не зазначено всі складові заборгованості, що підлягає сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, а аткож встановлено початкову ціну предмета іпотеки в розмірі, визначеному у договорів іпотеки, що суперечить вимогам статей 38 та 39 Закону України «Про іпотеку».

Наданими для порівняння ухвалами від 17 січня, 8 серпня й 28 грудня

2012 року, 4 лютого та 28 жовтня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які установивши, що на час укладення договорів іпотек право власності або право користування предметами іпотеки мали неповнолітні особи, однак нерухоме майно передано в іпотеку без дозволу органу опіки та піклування, визнали такі договори недійсними.

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосували норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись ст. ст. 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_4, орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпропетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Руденко Вікторія Аркадіївна, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, зняття з реєстрації, та за позовом ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ОСОБА_6, треті особи: орган опіки та піклування Індустріальної районної у

м. Дніпропетровську ради, приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Руденко Вікторія Аркадіївна, про визнання іпотечного договору недійсним за заявою ОСОБА_4, який діє в інтересах малолітньої ОСОБА_5, про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня

2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема