АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Перепелюк Л.М. Одинака О.О.

секретар: Скакун К.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 04 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом Державного підприємства легкого машинобудування «Чернівцілегмаш» до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у порядку регресу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Державне підприємство (далі по тексту ДП) легкого машинобудування «Чернівцілегмаш» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у порядку регресу.

В обґрунтування позову посилалось на те, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 23 серпня 1975 року, на перехресті вулиць Руська та Шевченка в м. Чернівці, ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження та був визнаний інвалідом третьої групи загального захворювання.

Зазначало, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_3, який на той час працював водієм автомобіля ГАЗ 69, що належав підсобному господарству тресту громадського харчування, яке згодом було передано виробничому обєднанню «Чернівцілегмаш» (у даний час ДП «Чернівцілегмаш»).

Вказувало, що у 2011 році ОСОБА_4 звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до ДП «Чернівцілегмаш» про відшкодування матеріальної шкоди завданої каліцтвом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 вересня 2012 року стягнуто з ДП «Чернівцілегмаш» на користь ОСОБА_4 втрачений заробіток, за період з серпня

22ц-1149/16 головуючий по 1 інстанції Мілінчук С.В.

Категорія:27 доповідач Кулянда М.І.

2011 року по березень 2012 року, в сумі 4 410 гривень 15 копійок.

Вважає, що у ДП «Чернівцілегмаш» виникло право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_3 у розмірі виплаченого відшкодування, а тому враховуючи викладене, просило суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ДП «Чернівцілегмаш» грошові кошти в розмірі 4 410 гривень 15 копійок в порядку регресу.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 04 лютого 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Державного підприємства легкого машинобудування «Чернівцілегмаш» грошові кошти у розмірі 4 410 гривень 15 копійок.

На вказане рішення суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Ст. 309 ч. 1 ЦПК України передбачає, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є:

- неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи;

- недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

- невідповідність висновків суду обставинам справи;

- порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позов про стягнення з ОСОБА_3 на користь Державного підприємства легкого машинобудування «Чернівцілегмаш» грошових коштів у порядку регресу суд першої інстанції, всупереч вимогам закону, неправильно застосував до даних правовідносин норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середньомісячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві, зокрема п. 3 ст. 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Отже, для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності на підставі п. 3 ст. 134 КЗпП України в його діях на момент заподіяння шкоди повинні бути ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме, вироку Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 березня 1976 року, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 отримав тяжкі тілесні ушкодження та визнаний інвалідом третьої групи загального захворювання. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини працівника підсобного господарства тресту громадського харчування, водія автобуса ГАЗ-69 ОСОБА_3, під час виконання ним своїх трудових обовязків.

На підставі рішення Чернівецького облвиконкому від 27 жовтня 1988 року підсобне господарство тресту громадського харчування було передано виробничому обєднанню «Чернівцілегмаш».

У 2011 році ОСОБА_4 звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до ДП «Чернівцілегмаш» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої каліцтвом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 вересня 2012 року стягнуто з ДП «Чернівцілегмаш» на користь ОСОБА_4 втрачений заробіток, за період з серпня 2011 року по березень 2012 року, в сумі 4 410 гривень 15 копійок (а.с.12-16).

Згідно копії платіжного доручення №100 від 29 травня 2013 року грошові кошти в сумі 4 410 гривень 15 копійок були перераховані на рахунок ОСОБА_4 (а.с.31).

Таким чином, колегія суддів вважає, що шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, і тому до спірних правовідносин слід застосувати положення п.3 ст. 134 КЗпП України.

Оскільки, суд першої інстанції при розгляді справи в порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України не встановив дійсних правовідносин, які склалися між сторонами, та не вирішив, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, а тому рішення суду, відповідно до п.4 ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову з інших підстав.

Доводи апелянта про те, що позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача грошових коштів поза межами строку, встановленого ч.3 ст. 233 КЗпП України є помилковими, виходячи з наступного.

Як розяснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівникам» право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі із цього ж часу обчислюється строк на предявлення регресного позову.

Регресна вимога може бути пред'явлена протягом трьох років з дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди.

Початком перебігу строку позовної давності за регресною вимогою є строк виконання основного зобов'язання за загальним правилом.

Як вбачається з матеріалів справи Державне підприємство легкого машинобудування «Чернівцілегмаш» предявило позов до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в розмірі 4 410 гривень 15 копійок в порядку регресу. Вказані кошти підприємством були перераховані на рахунок ОСОБА_4 29 травня 2013 року, що підтверджується копією платіжного доручення №100 від 29 травня 2013 року (а.с.31). Отже, строк на предявлення регресного позову обчислюється з 29 травня 2013 року, а із вказаним позовом позивач звернувся до суду 25 жовтня 2013 року, що свідчить про те, що ним не пропущено вказаний строк.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь Державного підприємства легкого машинобудування «Чернівцілегмаш» 229 гривень 40 копійок судових витрат понесених на сплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 04 лютого 2016 року скасувати.

Позов Державного підприємства легкого машинобудування «Чернівцілегмаш» до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного підприємства легкого машинобудування «Чернівцілегмаш» грошові кошти в розмірі 4 410 гривень 15 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Державного підприємства легкого машинобудування «Чернівцілегмаш» 229 гривень 40 копійок судових витрат понесених на сплату судового збору за подання до суду позовної заяви.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: