АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 666/6594/15-ц Головуючий в І інстанції Рядча Т.І.
Номер провадження 22-ц/791/737/16 Доповідач: Цуканова І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«15» лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 13 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа: ОСОБА_6, про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними, припинення зобовязань за кредитним договором, припинення права на іпотеку майна, зобовязання повернути кошти,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» (далі Банк), в якому просила визнати кредитний договір та договір поруки недійсними; припинити зобовязання за кредитним договором; припинити право відповідача на іпотеку майна та зобовязати ПАТ «Фідобанк» повернути сплачені позивачем кошти за кредитним договором у розмірі 22743,48 доларів США, що еквівалентно 91506,03 грн. шляхом зарахування отриманого кредиту в сумі 151500 грн.

При цьому посилалася, що 09.10.2008р. між нею та відкритим акціонерним товариство «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», укладено кредитний договір, за яким вона отримала 30000 доларів США на строк до 08.10.2033р. зі сплатою 12,5% річних. Для забезпечення виконання зобовязання 09.10.2008р. між Банком, з однієї сторони, та позивачем і ОСОБА_6 було укладено договір поруки, а також між Банком та позивачем укладено договір іпотеки на однокімнатну квартиру №99 за адресою: м.Херсон, Кіндійське шосе,17, корпус 1.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_5 зазначила, що кредитор не надав їй як позичальнику інформацію про сукупну вартість кредиту, кредитні кошти видав у доларах США, а не в національній грошовій одиниці, як того вимагає законодавство. Крім цього, Банк не мав відповідної ліцензії на здійснення валютних операцій, а світова фінансова криза значно збільшила розмір боргу по кредиту, що порушує принцип рівності сторін договору.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 13.01.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просила рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин. які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_7, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З матеріалів справи вбачається, що 09.10.2008 року між ОСОБА_7 та ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», був укладений кредитний договір №014/14792/2/24369, відповідно до якого позивач отримала 30000 доларів США строком до 08.10.2033 року зі сплатою 12,5% річних.

Для забезпечення виконання зобовязань 09.10.2008 року між Банком, з однієї сторони, та ОСОБА_7 і ОСОБА_6 було укладено договір поруки, а також 09.10.2008 року між Банком та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки на однокімнатну квартиру №99 в м.Херсоні, Кіндійське шосе,17, корпус 1.

Судом встановлено, що перед укладанням кредитного договору позичальник був ознайомлений про умови надання кредиту, про що свідчить підписання Повідомлення позичальника фізичної особи про умови надання споживчого кредиту з Додатком /а.с. 20, 25/.

Судом не прийнято до уваги доводи позивача про неправомірне укладення сторонами кредитного договору в іноземній валюті. При цьому суд послався на розяснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.11 постанови №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України у жодної зі сторін кредитного договору, з посиланням на п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року №483.

Оскільки не встановлено, що зміст оспорюваного правочину суперечить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору та вважав інші позовні вимоги, як похідні від вказаної вимоги, незаконними, необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи, підтверджується дослідженими судом доказами, ґрунтується на вимогах закону.

Рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про неправомірне зазначення Банком в Додатку до Повідомлення позичальника фізичної особи про умови надання споживчого кредиту (з посиланням на висновок за аналізом розрахунків по кредитній заборгованості спеціаліста ОСОБА_8 /а.с. 4, 8-11/) реальної процентної ставки 15,79% замість 15,78% та графік погашення платежів «до 15 листопада» замість «до 15 жовтня», оскільки зазначена в Додатку до Повідомлення інформація є орієнтовною і позивачем не обґрунтовано, в чому полягає порушення його прав такою інформацією /а.с. 20, 25/.

Колегія суддів не приймає також до уваги доводи ОСОБА_7 про відсутність деталізації в Додатку до Повідомлення витрат в сумі 1150,00 доларів США, названих «сукупними», оскільки зазначене не суперечить змісту п. «д» ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІІ в редакції, що діяла на час укладення оспорюваного кредитного договору, якою передбачено, що перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

Крім того, вимоги позивача про визнання договору споживчого кредиту недійсним внаслідок ненадання субєктам господарювання належної інформації не ґрунтуються на положеннях Закону №1023-ХІІ.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про неправомірні дії Банку в ході виконання умов кредитного договору, оскільки вони не стосуються обставин та умов укладення сторонами кредитного договору, які мають досліджуватися при оцінці його дійсності.

Доводам позивача щодо невідповідності валюти кредитного договору вимогам чинного законодавства надана оцінка місцевим судом, з якою колегія суддів погоджується. Крім того, наявність у ВАТ «Ерсте Банк» банківської ліцензії, необхідної згідно вищевказаного п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, виданої 29.05.2007р., підтверджено представником Банку при розгляді справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315, п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Цуканова

Судді: Л.І.Вербицька

ОСОБА_3