Справа № 646/5111/16-ц
№ провадження 2/646/1170/2016
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.09.16 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого судді Благої І.С.,
за участі секретарів Пафік А.О., Старікової Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа ОСОБА_2, - про визнання поруки припиненою,-
в с т а н о в и в:
Позивач звернулася до суду з позовом, яким просить визнати припиненою поруку за договором №227623 від 05.09.2008р., який укладено між нею та АТ «УкрСиббанк».
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позов та доводи, які в ньому викладені, додатково пояснивши, що Верховний Суд України у справі №6-2662цс15 та у справі №6-53цс14 висловив правову позицію, яка поширюється і на ці спірні правовідносини та згідно з якою строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а сплив вказаного строку зумовлює припинення зобов'язань поручителя. Отже вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами.
Представник співвідповідача, ТОВ «ФК «Довіра і Гарантія», та третя особа ОСОБА_2, для забезпечення повідомлення та явки яких судом вжиті своєчасні та передбачені законом заходи, не прибули в судове засідання з невідомих причин.
З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.
Терміни погашення кредиту були встановлені відповідним Графіком погашення кредиту, викладеним у Додатку №1 до кредитного договору.
Для забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобовязань 05.09.2008р. між банком та позивачем було укладено договір поруки №227623, за умовами якого позивач як поручитель зобовязалася перед банком як кредитором відповідати за виконання позичалнико усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з вищевказаного кредитного договору, існуючих на час укладення договору поруки і тих, що можуть виникнути у майбутньому.
26.09.2013р. банк надіслав на адресу позивача вимогу про погашення прострочненої заборгованості за кредитом протягом 31 календарного дня з дати отримання вказаної вимоги.
Таким чином, вказаним судовим рішенням було задоволено позовні вимоги банку про дострокове повернення кредиту у повному обсязі.
Як вбачається з копії довідки-розрахунку заборгованості позичальника перед банком за вищевказаним кредитним договором станом на 05.09.2013р., останній платіж було здійснений позичальником 23 грудня 2011 року, а черговий платіж повинен був здійснений 10 січня 2012 року.
Частиною 4 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Положеннями частини 2 статті 1050 ЦК України встановлено: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У правовій позиції у справі №6-53цс14 Верховний Суд України зазначив, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягомшести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).
Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.
Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
У правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-2662цс15 зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
Таке збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобовязання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення термінів повернення кредитів.
У справі, яка переглядається, суди встановили, що додатковими угодами до кредитних договорів внесено без згоди поручителів зміни, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителів, що було встановлено під час судового розгляду і не спростовано кредитором.
Зокрема, цими додатковими угодами було скорочено термін поернення кредитних коштів, що призвело до збільшення періоду нарахування підвищеної кредитної ставки, а отже, й до збільшення обсягу відповідальності поручителів.
Таким чином, у справі, яка переглядається, є підстави вважати поруку припиненою, оскільки в додаткових угодах до кредитних договорів, укладених без згоди поручителя, закладені умови, що всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителя.
Разом з тим установлення без згоди поручителів додатковими угодами до кредитних договорів умов щодо сплати додаткових платежів комісій за пролонгацію кредитних договорів та внесення змін до них, не є підставою для припинення поруки в порядку цієї норми, з огляду на те, що комісійна винагорода не вважається борговою сумою, оскільки була сплачена позичальником уже під час підписання відповідних додаткових угод, а тому не призводить до збільшення відповідальності поручителів.
Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.
Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.
Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.
Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.
Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).
Аналогічна правова позиція міститься рішення Верховного Суду України у справі № 6-1451цс16, згідно з якою непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.
Звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.
Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
Тобто правові норми ч.4 ст.559 та ст.1050 ЦК України не є взаємовиключними, а стягнення судовим рішенням всієї суми кредиту до передбаченого у кредитному договорі строку повернення кредиту не є підставою для відмови у застосуванні положень ч.4 ст.559 ЦК України.
Так, банк має право на предявлення вимоги до поручителяпротягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.
Банк (відповідач у цій справі) мав право предявити до поручителя (позивача) вимогу про дострокове повернення всієї суми несплаченого кредиту шляхом звернення до суду з відповідним позовом протягом шести місяців з дня прострочення боржником (ОСОБА_2М.) суми оплати чергової частини кредиту, тобто з 10.01.2012р. протягом шести місяців до 10.07.2012р.
Тому вищевказані доводи представника відповідача в обгрунтування своєї правової позиції є помилковими.
Таким чином, порука за вищевказаним договором є припиненою оскільки банк пропустив строк, передбачений ч.4 ст.559 ЦК України, звернувшись до Московського районного суду м.Харкова з позовом до позичальника та поручителя про достровоке повернення усієї суми кредиту після закінчення шестимісячного строку з дня прострочення позичальником повернення чергової частини кредиту.
Проаналізувавши всі вищезазначені правові норми та надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку, що під час розгляд справи були підтверджені ті обставини, на які позивач посилається в обгрунтування свого позову.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1-11, 57-61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд
Задовольнити позов ОСОБА_1.
Визнати припиненою поруку за договором №227623 від 05.09.2008р., який укладено між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (нове найменування Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.С.Блага