УхвалА

іменем україни

15 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до фермерського господарства «Арго-2006» про стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її представником - ОСОБА_5, на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 8 грудня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 5 січня 2011 року між нею та фермерським господарством «Арго-2006» (далі - ФГ «Арго-2006») було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 3,76 га, яка розташована на території Новобузької міської ради Миколаївської області, строком на 10 років зі сплатою орендної плати у розмірі 850 грн на рік. Зазначала, що відповідно до умов договору орендна плата за користування орендарем повинна виплачуватися до 31 грудня поточного року. Указувала, що відповідач не виконує належним чином зобов'язання за указаним договором, зокрема невчасно сплачував орендну плату протягом 2011 - 2013 років, що свідчить про систематичний характер порушень, у зв'язку з чим завдав їй значних майнових збитків.

Ураховуючи викладене та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки, стягнути з ФГ «Арго-2006» на її користь заборгованість по орендній платі за 2011 рік у розмірі 1 тис. грн, пеню за затримку виплати орендної плати за 2011 - 2013 роки у розмірі 6 953 грн.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_4відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 8 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені за затримку виплати орендної плати скасовано. Позов ОСОБА_4 в цій частині задоволено частково. Стягнуто з ФГ «Арго-2006» на користь ОСОБА_4 пеню за несвоєчасну виплату орендної плати у 2013 році у розмірі 833 грн. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, в інтересах якої діє представник - ОСОБА_5, просить рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити в повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені за затримку виплати орендної плати, задовольняючи частково позов в цій частині та погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в іншій частині, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосувавши ст. ст. 611, 629, 651 ЦК України, ст. 141 ЗК України, ст. ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі», дійшли до правильного висновку, що позивачем не доведено систематичної несплати відповідачем орендної плати, оскільки ФГ «Арго-2006» було в повному обсязі сплачено грошові кошти за договором оренди земельної ділянки, проте вона ухилялася від їх отримання. Підтвердженням цього є і те, що позивачка просила стягнути невиплачену орендну плату лише за 2011 рік, яка їй була виплачена, що встановлено преюдиційним рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 7 квітня 2014 року за її позовом про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6 - 146 цс 12 від 12 грудня 2012 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При цьому суди, вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 611 ЦК України, дійшли до правильного висновку, про те, що у зв'язку з порушенням умов договору оренди у 2013 році та несвоєчасною виплатою орендної плати з ФГ «Арго-2006» на користь ОСОБА_4 підлягає стягнення пеня за прострочення виплати орендної плати.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції в нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, поданою її представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2015 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 8 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В. Закропивний

С.П. Штелик