Справа № 628/1925/16-ц Провадження №2/628/837/16
26 жовтня 2016 р. Куп`янський міськрайонний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Литвинова А.В.
при секретарі Борщовій О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Куп`янську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та договором позики,
Позивач звернувся до суду із зміненим позовом згідно якого 17 травня 2012 року він позичив ОСОБА_3 якого виключено з числа відповідачів кошти в сумі - 4000 гр. строком на два місяці, з зобов?язанням сплати 10 % щомісяця від суми взятої в борг, а потім його дружина : ОСОБА_2І, 18.07.2012 року отримала кошти - 6000 грн., на умовах договору, а згодом в 2014 році позичила ще 10 000 грн.
Факт надання позики та, відповідно, її отримання відповідачами, підтверджено змістом розписок.
Відповідач, всупереч вимогам Договору позики, вищезазначені грошові суми не повернули, у зв'язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Позивача у судове засідання не з?явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, у разі неявки відповідача просить винести заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд дослідивши матеріали справи, взявши до уваги заяву позивача, вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі із наступних підстав:
17.05.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір Про надання позики, за яким ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_3 грошову суму в розмірі 4000,00 гривень строком на два місяціз зобов?язанням сплати 10 % щомісяця від суми взятої в борг.
Крім того,18.07.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір Про надання позики, за яким ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 6000,00 гривень на умовах строків договору.
Крім того, 24.04.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір Про надання позики, за яким ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 5000,00 гривень.
Крім того, 28.04.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір Про надання позики, за яким ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 5000,00 гривень.
Вищезазначені розписки: 24.04.2014р. - 5 000 грн., 28.04.2014 р. - 5 000 грн., не містять кінцевої дати повернення боргу і є безстрочними.
Боржниками з 17.05.2012 по 18 серпня 2014 року фактично сплачено 10% щомісяця від суми взятої в борг.
Відповідач, всупереч вимогам договорів позики, вищезазначені грошові суми не повернув.
Відповідно до припису ст.1046 Цивільного кодексу України , за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Надані розписки підтверджують факт укладення договору позики, а саме: факт надання позикодавцем позичальнику грошей за договором позики у розмірі 20 000, 00 грн.
При цьому, згідно ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Договором позики встановлено нарахування відсотків за користування позикою.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (Такий висновок зазначено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13).
Згідно із ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах - є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, Позичальник зобов'язаний повернути /позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В ч.І ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник, як то передбачено ч. І ст.527 ЦК України, зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. І ст.530 ЦК України).
Відповідач, в порушення вищезазначених норм цивільного законодавства та умов Договорів позики, позику в строк, визначений в розписках, не повернув, чим порушує права, як позикодавця.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Так, згідно положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Для розрахунку трьох відсотків річних від простроченої суми використовуємо формулу:
Сума санкції = С * 3 * Д : 365 : 100, де
С - сума заборгованості, (від 20 000 грн.)
Д - кількість днів прострочення, (з 18 вересня 2014 р. 13+31 +30+31+ 31+ 28+31+30+31+30+31+31+30+31 +30+31 +31 +29+31 +30+25 = 616 дн.)
20 000 грн * 3* 616 : 365 : 100 = 1012,6027 грн.
Отже фінансова санкція у розмірі трьох відсотків річних від суми боргу склала 1012,6027 грн.
10% від суми 10 000 грн(як зазначено в розписках)
Період прострочення повернення позики за Договором позики складає з серпня 2014 року по квітень 2016року включно складає - 616 днів.
Відповідач, у встановлений строк, не повернула борг, що є порушенням грошового зобов'язання з боку Відповідача.
Керуючись ст. ст. 543, 546, 554, 651, 1046, 1049, 1050 ЦК України ст. ст.10, 11, 60, 88, 130, 213-215, 224 ЦПК України,суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.
- 3% річних від простроченої суми 1012,60 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1сплачений за подачу до суду судовий збір урозмірі 553,47 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Купянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлений 28.10.2016 року .

Головуючий А.В.Литвинов