Справа № 226/67/16-ц
Провадження 2/226/148/2016
і м е н е м У к р а ї н и
15 лютого 2016 року м.Димитров
Димитровський мiський суд Донецької областi у складi:
головуючого судді Коваленко Т.О.,
за участі секретаря Трифонової І.О.,
учасники судового процесу:
позивач ОСОБА_1,
представник позивача ОСОБА_2,
представник відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в місті Димитров Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні,
В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої вимоги, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві. Просила суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. Її вимоги підтримав представник, просив задовольнити вимоги позивача у повному обсязі. Зазначив, що дані про розрахунок із позивачем ним взятий із відомостей банку про рух коштів на рахунку позивача, де зазначено, що 6 січня 2016 року було на картковий рахунок позивача зарахована заробітна плата.
Представник відповідача в судовому засіданні вимоги позивача не визнав повністю, вважає, що позивачу 6 січня 2016 року перерахована сума оплати виконаних послуг за цивільно-трудовим договором, який був з нею укладений після звільнення з підприємства відповідача 31 січня 2015 року, а не компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати. Компенсація за затримку виплати належних позивачеві сум дійсно була нарахована позивачеві після її звернення 1 грудня 2015 року і виплачена 23 грудня 2015 року у повному обсязі. Позивачу дійсно при звільненні компенсація не нараховувалась.
Вислухавши сторони по справі, дослідивши надані письмові докази, суд вважає встановленими в судовому засіданні наступні обставини.
Позивач ОСОБА_1 працювала в Державному підприємстві «Красноармійськвугілля» у якості провідного економіста у період з 4 січня 1999 року до 31 березня 1999 року, інженером 1 категорі, провідним економістом у період з 16 серпня 1999 року до 31 січня 2015 року після чого була звільнена у зв*язку з виходом на пенсію по віку за статтею 38 Кодексу законів про працю (а.с. 6-17).
1 грудня 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про надання даних про невиплачені суми індексації та компенсації у зв*язку із порушенням строків їх виплати та виплатити ці суми (а.с. 20). Відповідачем на звернення позивачу надано інформацію за якими визначено, що індексація заробітної плати за грудень 2014 року та січень 2015 року передбачена статтею 33 ЗУ «Про оплату праці» позивачу нарахована та виплачена у повному розмірі (а.с. 21). Підтвердили, що заробітна плата виплачувалась несвоєчасно. За грудень 2014 року не виплачена компенсація втрат частини заробітку через порушення строків її виплати в розмірі 710 гривень 71 копійка, а за січень 2015 року у розмірі 2738 гривень 68 копійок (а.с. 22).
Середньоденний заробіток позивача, обрахований із заробітної плати, отриманої нею за листопад та грудень 2014 року становить 203 гривні 25 копійок і заперечень щодо такого розміру від сторін суду не надходило (а.с. 31).
Компенсація втрати частини заробітку через порушення строків її виплати за грудень 2014 року та січень 2015 року нарахована та перерахована позивачу 23 грудня 2015 року, про що свідчить довідка відповідача засвідчена уповноваженими посадовими особами (а.с. 30, 42). Суд приймає довідку відповідача від 11 лютого 2016 року як доказ перерахування зазначених сум, оскільки ці дані надані пізніше, після звернення позивача до суду і уточнені представником відповідача, який зазначив, що у раніше виданій довідці дата перерахування 22 грудня 2015 року визначена помилково. Як зазначив представник відповідача, 23 грудня 2015 року вся сума компенсації позивачу перерахована, які суми позивач отримувала 6 січня 2016 року на картковий рахунок йому невідомо.
У зв*язку з цим суд не приймає як доказ перерахування компенсації 6 січня 2016 року виписку по картці/рахунку ОСОБА_1 за період з 19 грудня 2015 року до 10 січня 2016 року, оскільки дана виписка не містить інформації від кого суми, що були зараховані на картку були перераховані (а.с. 43).
Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, які власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно із статтею 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов*язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов*язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно із статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.
Частиною шість статті 95 Кодексу законів про працю України, статтями 33, 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням строків її виплати.
Положенням статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв*язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За умовами статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи, організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів, пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення) тощо.
Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв*язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв*язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Сторонами не оспорюється у зв*язку з чим не підлягає доказуванню факт несвоєчасної виплати заробітної плати у зв*язку з чим за грудень 2014 року та січень 2015 року позивачу була нарахована компенсація втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів її виплати. Щодо розміру нарахованої та виплаченої компенсації спору між сторонами не виникає.
Обраховується компенсація втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів її виплати відповідно до пункту четвертого Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 21 лютого 2001 року № 159, за яким компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов*язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.
Тобто позивачу ОСОБА_1 на момент звільнення з підприємства відповідача належала нарахуванню та підлягала сплаті компенсація втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів її виплати за грудень 2014 року. За січень 2015 року компенсація втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів її виплати мала бути нарахована та виплачена у лютому 2015 року, тобто не на момент звільнення позивача, тому компенсація втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів її виплати за січень 2015 року не є предметом розгляду у даній справі у розумінні статті 117 Кодексу законів про працю України.
При звільненні працівника, на підставі положень статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, здійснюється в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У випадку невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені законодавством, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.
Враховуючи, що позивачу ОСОБА_1 при її звільненні за грудень 2014 року належала до виплати компенсація втрати частини грошових доходів у зв*язку з порушенням термінів її виплати і щодо розміру цих сум у сторін спору не виникає, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за несвоєчасну виплату відповідачем розрахункових сум з часу звільнення позивача з підприємства відповідача до 23 грудня 2015 року, тобто часу фактичного розрахунку.
Діюче трудове законодавство передбачає безальтернативний обов*язок виплати належних працівникові сум при його звільненні, це законодавство встановлює і пов*язує юридичну відповідальність за порушення даних вимог законодавства, з юридичною особою того підприємства, установи, організації, на якому працювала особа до звільнення.
Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, на підставі положень статті 88 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати у сумі 551 гривня 20 копійок.
На пiдставi статей 3, 11, 116, 117 Кодексу законів про працю України, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Красноармійськвугілля» про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати при звільненні задовольнити частково.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення суду вступає в законну силу після закінчення терміну подачі апеляційної скарги, яка подається до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 19 лютого 2016 року.

Суддя Т.О.Коваленко