Номер провадження: 22-ц/785/1435/16
Головуючий у першій інстанції Драгомерецька К. П.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, представника ОСОБА_2, на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19. 03. 2015 р.,

в с та н о в и л а:

01. 10. 2014 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу між сторонами та визначення місця проживання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем з тих підстав, що 14. 07. 2007 р. між сторонами було укладено шлюб відділом реєстрації цивільного стану по м. Котовську Котовського міськрайонного управління юстиції і від спільного шлюбу народилася дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, але спільне життя не склалося і сторони не проживають сім'єю та не ведуть спільне господарство з березня 2014 р. Зазначив, що відповідачка ніде не працює, не має постійного місця проживання, дитиною не цікавиться, участі у вихованні не приймає, матеріально сину не допомагає, а позивач має постійний заробіток, має постійне місце проживання, займається піклуванням та утриманням сина, а тому в інтересах сина просить визначити місце його проживання з ним. Вказав на неможливість примирення і, що в нього склалася інша сім'я, в якій вони будуть на належному рівні займатися вихованням та утриманням сина.

Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23. 10. 2014 р. залучено до участі у справі орган опіки та піклування виконавчого комітету Котовської міської ради з зобовязання його надати висновок про визначення місця проживання неповнолітного ОСОБА_5

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19. 03. 2015 р. позов ОСОБА_2 задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, і місцем проживання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено за фактичним місцем мешкання матері, ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду як постановленого з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні його позовних вимог щодо визначення місця проживання сина з ним і визначення місця проживання сина за місцем мешкання матері, ОСОБА_3 і постановити в цій частині нове рішення щодо задоволення вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання сина з батьком за місцем проживання батька. Вказав, що суд при винесенні рішення порушив вимоги Декларації прав дитини, зокрема її 6 принципу та вимоги ст. 116 СК України, взяв до уваги лише показання свідків з боку відповідачки і не в повній мірі надав оцінку показанням свідків з боку позивача. Зазначається, що суд узяв до уваги та постановив рішення на підставі наданих у якості доказів-ксерокопій характеристики, трудового договору та довідки про заробітну плату «Марінекс-ЛТД», які не можуть являтися належними доказами тому, що вони не містять мокрої печатки, є лише ксерокопіями, дана фірма не зареєстрована в Україні, трудовий договір не зареєстрований у Центрі зайнятості м. Котовська. Стверджує, що суд не врахував, що батько має усі належні матеріальні та житлові умови для виховання сина, займається його вихованням та забезпеченням, ставиться вимогливо до сина, але при цьому любить його та створює йому усі належні умови для нормального виховання та розвитку, не створює перепон для спілкування з мамою, але мати не приймає участь у вихованні та розвитку сина, на даний час не відомо де і ким вона працює, лише пообіцяла, що буде належним чином займатися вихованням дитини, проживає у найманому житлі, яке у будь-який час може бути продане та непридатне для нормального проживання та розвитку його сина, уваги та любові сину мати не надавала, не надає та не буде надавати і після рішення суду вона жодного кроку не зробила для того, щоб поспілкуватися з сином та взяти його до себе, що лише вказує на те, що доля її сина та його виховання її не цікавить.

Згідно письмової заяви ОСОБА_2, наданої апеляційному суду, він відмовився від послуг свого представника, адвоката ОСОБА_4

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, і належним чином повідомлені про розгляд справи, не перешкоджає розгляду справи, і апеляційним судом справа розглянута у відсутність усіх осіб, які беруть участь у справі, та тривалий час не з'являються в судове засідання.

При цьому, апеляційний суд з урахуванням отримання повідомлень від пошти, що відповідач не проживає за останнім вказаним нею місцем проживання, враховує положення ст. 77 ЦПК України, що сторони зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) під час провадження справи і у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених заявником вимог та апеляційної скарги, та враховуючи, що рішення суду фактично оскаржується лише в частині визначення місця проживання дитини, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 у визначенні місця проживання дитини суд першої інстанції виходив з невідповідності закону та необґрунтованості цих позовних вимог і у зв'язку з цим визначив місце проживання дитини з матір'ю.

Проте вказаний висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону та обставинам справи з таких підстав.

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

У ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 19 СК України та ст. 212 ЦПК України суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Таким чином, законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України).

Крім того, згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Зазначені вище положення закону повинні бути застосовані у кожній конкретній справі, виходячи з її обставин та інтересів дітей.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, 1988 р. народження, і ОСОБА_3, 1988 р. народження, зареєстрували шлюб 14. 07. 2007 р.

У сторін є дитина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про народження від 29. 09. 2007 р., виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Котовську Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області.

Згідно з довідкою від 19. 09. 2014 р. № 17, виданою головою квартального комітету, ОСОБА_2 мешкає в АДРЕСА_1 і на його утриманні знаходиться син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, Разом з ОСОБА_2 проживають його батьки ОСОБА_7, 1965 р. народження, і ОСОБА_8, 1969 р. народження.

За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Котовської міської ради щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, від 23. 12. 2014 р. № 3147, підписаним заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 за місцем проживання батька ОСОБА_2

Як вказано у цьому висновку з посиланням на відповідні документи, з березня 2014 р. позивач ОСОБА_2 фактично припинив шлюбні відносини з ОСОБА_3, від спільного шлюбу у них є малолітній син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після припинення спільного проживання батьків проживає разом із батьком ОСОБА_2, який утримує, виховує та піклується про сина, мати не підтримує зв'язок зі школою та байдуже ставиться до навчання сина, ОСОБА_2 працює на посаді електромонтера на підприємстві ПАТ «Одесаобленерго», характеризується позитивно, а мати дитини ОСОБА_3 прживає в найманій квартирі, з її слів працює неофіційно, власного житла не має, відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, складеного 23. 12. 2014 р. відділом - службою у справах дітей Котовськом міської ради батько проживає в одноповерховому житловому будинку, який складається з 3 житлових кімнат, будинок газифіковано, зручності в будинку часткові, малолітній ОСОБА_5 має власне ліжко, місце для зберігання речей та шкільного приладдя, на даний час за місцем проживання батька створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку та проживання дитини, відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, складеного 23. 12. 2014 р. відділом - службою у справах дітей Котовськом міської ради мати проживає в найманому житлі, яке складається з 2-х кімнат, будинок газифіковано, в будинку є порушення санітарно-гігієнічного стану та на думку комісії не створено умови для проживання малолітньої дитини у зв'язку із тим, що необлаштоване місце для зберігання речей та приготування домашнього завдання, самопідготовки дитини, помешкання потребує ремонту.

За витребуваним згідно з ухвалою апеляційного суду рішенням виконавчого комітету Котовської міської ради Одеської області від 25. 02. 2016 р. № 33 затверджено аналогічний висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Котовської міської ради щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за яким орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи і сторонами у справі не спростовані.

Аналізуючи обставини та докази справи на підставі викладених правових положень та з урахуванням того, що на час подання позову та розгляду справи син сторін у справі проживає з батьком за місцем його проживання, де сторони проживали сім'єю раніше і яке було батьками дитини (ОСОБА_2 та ОСОБА_3.) визначено як місце проживання дитини, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції на час розгляду судом першої інстанції справи правильно та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини за його місцем проживання та обгрунтував свою незгоду з висновком органу опіки та піклування на підставі вимог закону.

Крім того, апеляційний суд врахував, що з пояснень сторін в судовому засіданні в апеляційній інстанції у справі видно, що сторони взаємно узгоджують питання виховання та проживання дитини, в тому числі з наданням часу для знаходження дитини як за місцем проживання батька, так і за місцем проживання матері, тобто на час розгляду спору в суті місце проживання дитини батьками було узгоджене.

Що стосується визначення судом місця проживання дитини за місцем проживання матері - ОСОБА_3, то з цього питання апеляційний суд приходить до такого.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У даній справі з боку матері ОСОБА_3 не заявлялися позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини за її місцем проживання, у зв'язку з чим визначивши місце проживання дитини з матір'ю суд першої інстанції на порушення вимог ст. 11 ЦПК України ухвалив рішення щодо неіснуючих позовних вимог у справі, що вказує на необґрунтованість та невідповідність закону такого рішення суду першої інстанції.

Крім того, апеляційний суд вважає необхідним зазначити про те, що ОСОБА_3 на протязі тривалого часу не виконала свою обіцянку про надання нею до апеляційного суду документів, які б підтвердили наявні у справі незавірені ксерокопії документів щодо її місця роботи та проживання, а також, що направлені в подальшому на її адресу апеляційним судом судові повістки та листи з інформацією поверталися до апеляційного суду з відміткою, що вона не проживає за адресою, зазначеною нею як її місце проживання.

За таких обставин, з урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що відповідно до ст. ст. 11, 303, 307, 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в частині визначення місця проживання малонолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за фактичним місцем мешкання матері - ОСОБА_3, а в іншій частині рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19. 03. 2015 р. належить залишити без змін.

При цьому, враховується, що за змістом ст. 161 СК України у разі зміни обставин, які були підставою для вирішення позову про визначення місця проживання дитини, ОСОБА_2 не позбавлений можливості звернутись до суду з повторним позовом про визначення місця проживання дитини , а ОСОБА_3 відповідно до положень СК України не позбавлена права за наявності підстав звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання та витребування дитини.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1, 309, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Скасувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19. 03. 2015 р. в частині визначення місця проживання малонолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 за фактичним місцем мешкання матері - ОСОБА_3.

В іншій частині рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 19. 03. 2015 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

В. А. Станкевич