АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/1111/16-ц 22-ц/774/1377/К/16
Справа № 216/1111/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1377/К/16 суддя Онопченко Ю.В.
Категорія - 2 (IV) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря - Маслової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 березня 2016 року та додаткове рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа Територіальний сервісний центр №1243 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України, про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

позивач ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа Територіальний сервісний центр №1243 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України про витребування майна із чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на початку січня 2016 року вона довідалась, що її син надав автомобіль марки Lexus, модель LS 460, 2007 року випуску, двигун обємом 4600 куб. см , чорного кольору, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, який належить їй на праві власності, своєму знайомому ОСОБА_5

Через деякий час позивач разом із сином намагалась звязатися із ОСОБА_5 для повернення автомобіля, що виявилося марним. З відомостей територіального сервісного центру № 1243 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України вона дізналась, що належний їй автомобіль 23.09.2014 року було знято з реєстрації та у жовтні 2014 року зареєстровано на ОСОБА_6, а у березні 2015 року на ОСОБА_2

Після уточнення позовних вимог, позивач просила суд: витребувати від ОСОБА_5 та ОСОБА_2 належний їй автомобіль марки Lexus, модель LS 460, 2007 року випуску, двигун обємом 4 600 куб. см, чорного кольору, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2; зобовязати територіальний сервіс центр № 1243 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України анулювати незаконну державну реєстрацію автомобіля марки Lexus, модель LS 460, 2007 року випуску, двигун обємом 4600 куб. см , чорного кольору, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, який на даний момент зареєстрований за ОСОБА_2, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1; зобовязати територіальний сервіс центр № 1243 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України поновити державну реєстрацію автомобіля марки Lexus, модель LS 460, 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_1, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 222029, виданого 9 серпня 2014 року Центром ДАІ 1204, державний номер НОМЕР_3, та зареєструвати на її імя.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 березня 2016 року позов задоволено частково.

Витребувано з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 майно автомобіль LEXUS LS 460, 2007 року випуску, кузов JTHBL46F575000803.

Зобовязано територіальний сервісний центр № 1243 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України здійснити державну реєстрацію автомобіля LEXUS LS 460, 2007 року випуску, кузов JTHBL46F575000803, за ОСОБА_7 та видати їй свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Ухвалою Центрально -Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2016 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 6480,82 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та додаткового рішення й ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, судом не призначено у справі експертизи для встановлення підпису особи у заяві на зняття спірного авто з реєстраційного обліку.

Судом належним чином не встановлено фактичні обставини справи, без встановлення яких неможливо вирішити спірне питання, а саме яким чином спірний автомобіль було реалізовано за довідкою-рахунком ОСОБА_8, чи надавав ОСОБА_9 доручення для реалізації спірного автомобіля, оскільки на його імя власником ОСОБА_4 видана довіреність 17.09.2014 року з правом передоручення. Судом не надано оцінку Заяви №48833576 від 23.09.2014 року, за якою спірний транспортний засіб знято з обліку для реалізації, в якій зазначено, що особа діяла від імені власника за довіреністю.

Судом не враховано, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного автомобіля, оскільки придбала його за відплатним договором. Висновок суду, що відповідач придбала автомобіль у особи, яка не мала права його відчужувати ґрунтується на припущеннях. ОСОБА_2 придбала його у ОСОБА_8, який на момент реалізації був власником автомобіля.

Висновок суду про викрадення майна у позивача та її сина не підтверджено належними та допустимими доказами. Судом не встановлено яким чином від позивача та її сина вибув спірний автомобіль. Не визначено чи надавала позивач або її син довіреність на право реалізації спірного автомобіля з правом розпорядження.

Суд вийшов за межі своєї компетенції зобовязавши третю особу вчинити певні дії, оскільки власник спірного автомобіля не ОСОБА_4В, а ОСОБА_2, право власності на спірний автомобіль за позивачем судовим рішенням не визнано.

Судом порушено правило підсудності розгляду справи, оскільки відповідач ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у м.Харкові, а відповідач ОСОБА_5 безпідставно залучений до участі у справі в якості відповідача, оскільки до нього фактично не заявлено жодних позовних вимог.

Судом в порушення вимог процесуального законодавства не повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи, жодного доказу про надіслання відповідачу судової повістки, повідомлення, а також прийнятого судового рішення матеріали справи не містять.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_4 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, позивача ОСОБА_4, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов висновку, що право позивача, як власника автомобіля порушено, оскільки вона не давала згоди на його відчуження, а виникнення у відповідача ОСОБА_2 право власності на спірний автомобіль за відплатним договором неправомірне, тому він підлягає поверненню власнику.

Однак, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, не визначився із характером спірних правовідносин, які норми законодавства підлягають застосуванню, не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Колегія суддів звертає увагу на доводи апеляційної скарги представника позивача, що судом першої інстанції не вставлені фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення спірного питання.

На думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про вибуття з володіння ОСОБА_4 спірного автотранспортного засобу не з її волі не доведений належними та допустимими доказами.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наявність заяви про порушення кримінального провадження за заявою ОСОБА_4 не може бути належним доказом доведення відсутності її волевиявлення, оскільки відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України лише вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Окрім того, слід зазначити, що однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Висновок суду про відсутність волевиявлення власника на відчудження спірного автомобіля ґрунтується на відсутності її підпису на Заяві №48833576 від 23.09.2014 року про зняття з обліку для реалізації транспортного засобу, який прийнятий на підставі візуального огляду копії паспорта позивача та підпису в заяві, які не співпадають ( а.с. 44).

З даним висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, оскільки, зокрема суд не наділений спеціальними знаннями для візуального встановлення даних про особу, що здійснила підпис, що може бути встановлено лише експертним дослідженням.

Крім того, у матеріалах справи міститься нотаріально завірена довіреність позивача ОСОБА_4 від 17 вересня 2014 року, за умовами якої остання уповноважила свого сина ОСОБА_10 на розпорядження від її імені (продати, обміняти, здати в оренду, позичку, передавати у заставу на умовах і за ціну на свій розсуд, тощо), належним їй на праві Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 222029, виданого 09.08.2014 року Центром ДАІ, автомобілем марки LEXUS LS 460, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3. Для чого надано йому право керувати транспортним засобом, користуватися та відчужувати транспортний засіб, знімати його з обліку, продавати та одержувати усі необхідні довідки та документи. Довіреність видана з правом передачі повноважень третім особам, строком на пять років і дійсна по 17.09.2019 року ( а.с. 5).

Видачею довіреності позивач надала право своєму сину ОСОБА_10 вчиняти будь-які дії від її імені стосовно реалізації спірного транспортного засобу з правом передоручення.

Глава 17 Розділу ІV ЦК України визначає представництво як угоду, укладену однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноваження, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов'язки особи, яку представляють.

Отже, особливістю відносин представництва є те, що вони виникають та існують в інтересах особи, яка добровільно надала іншій особі право вчинити певний перелік дій, які вона заздалегідь схвалює, надавши на це письмове уповноваження (довіреність).

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що посилання суду першої інстанції на відсутність у власника волевиявлення на відчудження транспортного засобу не ґрунтується на законі та протирічить матеріалам справи.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника відповідача щодо не надання судом оцінки даним у заяві №48833576 від 23.09.2014 року про зняття з обліку транспортного засобу, згідно якої зняття спірного автомобіля з обліку для реалізації вчинено від імені власника ОСОБА_4 за довіреністю, про що містяться застереження відповідальної особи ( а.с. 44).

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, ст.387 ЦК України, яка передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, тому позовні вимоги, є недоведеними.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права та необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Додатковим рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого рогу від 14 червня 2016 ріку з ОСОБА_2 стягнуто на користь держави судовий збір в сумі 6480,82 грн.

Таким чином, додаткове рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого рогу від 14 червня 2016 ріку також підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 5 ст.88 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд , змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач не звільнена від сплати судового збору, однак при зверненні до суду із позовом судовий збір не сплачувала, посилаючись на п.4 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», яка передбачає, що позивачі у справах щодо спорів, повязаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, повязаних в відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», який не може бути засновано до даних правовідносин.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 6480,82 грн. (виходячи з одного відсотку ціни позову з урахуванням оцінки вартості спірного автомобіля) підлягає стягненню з позивача ОСОБА_4 в дохід держави.

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір у розмірі 7128,90 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 березня 2016 року та додаткове рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 14 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_4в задоволені позовних вимог до ОСОБА_5, ОСОБА_2, третя особа Територіальний сервісний центр №1243 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України, про витребування майна із чужого незаконного володіння.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 6 480 (шість тисяч чотириста вісімдесят) гривень 82 копійки.

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 7 128 (сім тисяч сто двадцять вісім) гривень 90 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: