УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Парінової І.К.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю, усунення перешкод у користуванні власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що з 20 листопада 1999 року по 16 лютого 2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Згідно договору купівлі-продажу від 22 грудня 2010 року вона продала ОСОБА_5 належну їй на підставі договору дарування від 12 липня 2001 року квартиру АДРЕСА_2 за 447 000 грн. 15 травня 2011 року за договором купівлі-продажу вона придбала у ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1 за 262 000 грн. Посилаючись на те, що спірна квартира придбана за особисті кошти та відповідач продовжує проживати в ній, змінив замки на вхідних дверях, просила задовольнити позов.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 17 вересня 2015 року, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1. Усунено ОСОБА_3 перешкоди в користуванні, що чиняться ОСОБА_4, шляхом її вселення до цієї квартири. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що з 20 листопада 1999 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2015 року.

Згідно договору купівлі-продажу від 22 грудня 2010 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_5 належну їй на підставі договору дарування від 12 липня 2001 року квартиру АДРЕСА_2 за 447 000 грн.

15 травня 2011 року за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 квартируАДРЕСА_1 за 262 000 грн.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки; попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що вказана квартира придбана позивачем за її власні кошти, які були виручені від продажу квартири, яка належала ОСОБА_3 на підставі договору дарування, і була особистою приватною власністю останньої.

Однак повністю з такими висновками суду погодитися неможливо.

Вважаючи, що квартира придбана позивачем за особисті кошти, суди не дали оцінки п. 5 договору купівлі-продажу від 15 травня 2011 року, в якому зазначено, що придбання квартири за цим договором вчиняється за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_9 - ОСОБА_4 викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Конюк В.О. 15 травня 2011 року за реєстровим № 879 (а. с. 11-13).

Зазначені у п. 5 вказаного договору обставини можуть свідчити про те, що квартира придбавалась за спільні кошти, оскільки згідно положень ст. 65 СК України згода на укладення угоди іншого подружжя вимагається лише у випадку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спір, суди змісту заяви про надання згоди відповідача не досліджували, не з'ясували, яка була необхідність отримання згоди чоловіка, якщо квартира, як зазначає позивач, придбавалась за її власні кошти.

Крім того, в запереченнях на позовну заяву представник ОСОБА_4 - ОСОБА_11 зазначав, що позивачем не надано доказів факту наявності коштів від продажу квартири, яка належала їй на праві особистої власності, на час придбання спірної квартири, а також не надано відповідних доказів, що саме ці кошти були нею сплачені під час укладення договору купівлі-продажу від 15 травня 2011 року (а. с. 39-42).

З огляду на викладене погодитись із ухваленими судовими рішенням в частині вирішення позову про визнання майна особистою приватною власністю неможливо.

Наведені порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення в частині вирішення позову в цій частині не можна визнати законними і обґрунтованими, у зв'язку з чим вони підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Що ж стосується вирішення вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою, то підстави для скасування судових рішень в цій частині відсутні.

Задовольняючи позов суди виходили із того, що відповідач замінив замки на вхідних дверях у квартиру, позивачу їх не надав, що перешкоджає останній користуватися квартирою.

Цей висновок мотивований, відповідач визнавав заміну замків на вхідних дверях.

Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення в цій частині ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

При цьому колегія суддів виходить із положень ст. 335 ЦПК України згідно якої під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 17 вересня 2015 року у частині вирішення позову ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю скасувати, а справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині вказані судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук І.К. Парінова