КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 488/1300/16-ц
Провадження № 2/488/1092/16 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

21.09.2016 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі Бучневій К.О.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах та в інтересах свого неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах і в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, в обґрунтування якого вказала наступне.

Позивачка зазначила, що вона є власницею житлового будинку № 48 по вул. Волгоградській у м. Миколаєві. У цьому будинку, крім членів сім'ї позивачки, зареєстрована відповідачка ОСОБА_5 та її діти: повнолітній син ОСОБА_7 та неповнолітній син ОСОБА_6, які у 2003 році зареєструвались у будинку, вселились та проживали у ньому зі згоди попереднього власника будинку ОСОБА_8 На той час відповідачка ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з сином власника будинку ОСОБА_9, і у шлюбі у них народився спільний син - ОСОБА_6

Однак у вересні 2007 року, після припинення сімейних відносин із ОСОБА_9, відповідачка ОСОБА_5 зібрала свої речі і разом зі своїми дітьми залишила вказаний житловий будинок та виїхала звідти у невідомому напрямку. З того часу вони не проживають у будинку, не проводять оплату житлово-комунальних послуг та не користуються житлом без поважних причин.

Посилаючись на викладене, позивачка просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком № 48 по вул. Волгоградській у м. Миколаєві.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 12.05.2016 р. до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору був залучений ОСОБА_9

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали первісний позов з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_5 та її представник позов не визнали посилаючись на те, що відповідачка разом із дітьми не має можливості проживати у спірному будинку через перешкоди у проживанні, які створює позивачка. Відповідачка суду пояснила, що у 2003 році вона з дітьми вселилася до спірного будинку як член сім'ї ОСОБА_9, з яким вона перебувала у шлюбі, та з дозволу тодішнього власника будинку, свого свекра ОСОБА_8 Однак через створені останнім нестерпні умови для їх проживання, у 2005 році вони виїхали з будинку, і повернулись проживати у будинок влітку 2008 році, та проживали до осені 2008 року. Потім знову залишили будинок через постійні перешкоди та нестерпні умови для проживання. У 2012 році відповідачка знову повернулась до будинку і проживала у ньому до осені 2013 році, після чого остаточно залишила будинок. Відповідачка стверджувала, що з 2013 року вона змушена орендувати інше житло та перебуває на обліку на отримання житла.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання неодноразово не з'являвся, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причина його неявки суду невідома.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_9 у судове засідання не з'явився та подав заяву про слухання справи у його відсутність.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Адміністрації Корабельного району у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в частині визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням неповнолітнього ОСОБА_6

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків та дослідивши надані суду письмові докази по справі, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина третя статті 10 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає спір в межах заявлених вимог. Межі заявлених вимог складають предмет та підстави позову.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що 05 вересня 2003 року був зареєстрований шлюб між відповідачкою по даній справі ОСОБА_5 та ОСОБА_9, і у цьому шлюбі 18.11.2003 року у них народився спільний син ОСОБА_6 Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.10.2014 року даний шлюб був розірваний. Із наявної у матеріалах справи копії рішення суду (а.с. 16) вбачається, що за домовленістю сторін, їх спільний неповнолітній син - ОСОБА_6 після розірвання шлюбу залишився проживати разом із матір'ю.

Судовим розглядом встановлено, і це визнається сторонами, що у 2003 році відповідачка ОСОБА_5 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_9 та сином ОСОБА_6 у 2003 році вселились та проживали у домоволодінні № 48 по вул. Волгоградській у м. Миколаєві, а саме у літній кухні. На той час власником цього нерухомого майна був ОСОБА_8, батько ОСОБА_9 У літній кухні вони проживали до 2005 року, після чого виїхали на проживання до іншого житла, гуртожитку по вул. Айвазовського, однак через деякий час, з дозволу власника житла, у 2007 році вони повернулись до будинку, проживали у літній кухні незначний час, і у 2007 році, після припинення сімейних відносин, відповідачка разом із дітьми виселилася із будинку, забравши усі свої речі.

Крім пояснень сторін вказані висновки суду підтверджуються поясненнями допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, та відповіддю з Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 22.09.2015 р. (а.с. 17).

Доказів того, що після 2007 року відповідачі продовжували проживати за зазначеною адресою, судом не здобуто. Також судовим розглядом не знайшли свого підтвердження доводи відповідачки ОСОБА_5 про те, що вона приймала участь у сплаті комунальних послуг за житло та того, що їй чинилися перешкоди у проживанні. Крім цього, свідки - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду пояснили, що жодних перешкод відповідачам у проживанні ніким не чинилося, і вони за власною волею залишили спірне приміщення, жодних їх речей у житловому приміщенні не залишилось.

Відповідно до частини другої ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що попередній власник житла ОСОБА_8 у вересні 2010 року звертався із аналогічним позовом до суду, однак у зв'язку з його смертю ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.02.2011 р. провадження у справі було закрито (а.с. 15). На даний час власником житлового будинку № 48 по вул. Волгоградській у м. Миколаєві є позивачка по даній справі ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.2014 року (а.с. 7), якій відповідачі створюють перешкоди у користуванні належним їй будинком, зокрема, їх реєстрація ускладнює оформлення субсидії за житлово-комунальні послуги.

Також із матеріалів справи вбачається, що третя особа по даній справі та відповідно батько малолітнього ОСОБА_9, був знятий з реєстрації за даною адресою у травні 2016 року.

Суд не бере до уваги доводи відповідачки ОСОБА_5 та її представника щодо того, що відповідачі не мають іншого житла, і тому потребують збереження за ними права користування спірним житловим приміщенням, оскільки такі доводи не спростовують висновків суду. До того ж, із матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Миколаївської міськради № 1221 від 12.12.2014 року відповідачі були взяті на квартирний облік як такі, що потребують поліпшення житлових умов до загальної черги та до черги на першочергове отримання житла (а.с. 39). На підставі цього відповідачам неодноразово пропонувалося житло у гуртожитку, від якого вони відмовилися (а.с. 40,43). Доказів того, що житло, яке пропонувалось відповідачам, не придатне для проживання, суду не надано.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням через те, що вони більше 1 року без поважних причин не користуються ним, і доказів створення позивачкою чи іншими особами будь-яких перешкод у проживанні судом не здобуто, а тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На підставі ст. 88 з відповідачів належить стягнути сплачений позивачкою при подачі даного позову судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_5, неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку № 48 по вул. Волгоградській 48 в м. Миколаєві.

Стягнути на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 судовий збір у розмірі - по 275 грн. 60 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Суддя Л.І. Селіщева