Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 50 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

Суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.,

з участю секретаря Ганжі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з названим позовом. В обґрунтування вимог зазначала, що вона з відповідачем до 4 червня 2009 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Старший син є повнолітнім, однак навчається у вищому навчальному закладі у Польщі на денній формі навчання та не має змоги самостійно заробляти кошти, а інший син є неповнолітнім, діти потребують допомоги та перебувають на її утриманні. Оскільки відповідач останнім часом в добровільному порядку не надає допомоги на утримання дітей, просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання двох дітей в розмірі по 1/6 частині на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення ОСОБА_4 повноліття та до закінчення ОСОБА_3 навчання.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2015 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення в межах місячного платежу. В решті вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що під час розгляду справи відповідач повністю визнав позовні вимоги та погодився сплачувати аліменти на обох дітей. Судом не було постановлено ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, а тому у разі визнання відповідачем позову має бути постановлено рішення про задоволення її вимог.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.

Положеннями ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Суд першої інстанції задовольнив вимоги позивачки про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається /п.п.14,15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку ст. 303 ЦПК України/.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивачки про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що визнання відповідачем позову суперечить закону, оскільки позовна вимога про стягнення аліментів на повнолітню дитину належним чином не обгрунтована.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 визнав позов та погодився сплачувати аліменти на обох дітей /а.с.34,35/.

Частиною 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року роз'яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Проте суд першої інстанції не врахував визнання позову відповідачем, ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову у порядку, передбаченому ч. 4 ст. 174 ЦПК України, не постановив та дійшов передчасного висновку про відмову у позові.

В апеляційному суді відповідач підтвердив, що в суді першої інстанції він дійсно визнав позов та погоджувався сплачувати аліменти на двох дітей.

Водночас, в подальшому він дав неоднозначні пояснення, які зводились до того, що він свою думку уже змінив та не визнає позов щодо сплати аліментів на повнолітнього сина.

Апеляційним судом було задоволено клопотання відповідача про перерву для надання доказів на підтвердження своїх заперечень, проте в наступне судове засідання відповідач не зявився, а тому справу розглянуто на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Пленум Верховного Суду України надав розяснення щодо підстав виникнення обовязку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 року обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров"я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров"я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріальне становище повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, визначається з врахуванням вартості навчання, навчального обладнання, навчальних матеріалів, проїзду, проживання за місцем розташування навчального закладу тощо.

Із матеріалів справи вбачається, що шлюб між сторонами розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №99 від 04.06.2009 року /а.с.7/.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 9,10/.

З листа ОСОБА_5 і Бізнесу Вістула, Варшава від 29.01.2013 року вбачається, що ОСОБА_3 успішно пройшов процес прийому на стаціонарне навчання за кваліфікацією бакалавра та оплатив реєстраційний внесок за навчання. Навчання розпочнеться 01.10.2013 року і триватиме до 30.09.2016 року (а.с.12).

В суді апеляційної інстанції відповідач визнав, що його син ОСОБА_3 дійсно навчається в академії у Польщі, на денній формі навчання та на платній основі.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню /ч.1 ст.61 ЦПК України/.

Позивачка не заперечила, що після розірвання шлюбу відповідач надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, в тому числі і на повнолітнього сина, який продовжував навчання. Проте, після погіршення економічної ситуації в країні відповідач припинив надавати таку допомогу, що спонукало її звернутись з відповідним позовом до суду.

Відповідачем не спростовані обставини, що окрім плати за освітні послуги, син потребує витрат на проїзд, проживання, поточні потреби навчального процесу, а також на одяг і харчування.

Таким чином повнолітній син відповідача потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням.

Відповідач має постійне місце роботи, працює старшим державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного поста „Коростень Житомирської митниці Міндоходів /а.с.58/. Доказів про незадовільний стан його здоровя, тяжке матеріальне становище, наявність на утриманні непрацездатних осіб та ін. матеріали справи не містять.

А тому, ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення вимог позивачки та стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/6 частини заробітку доходу боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2015 року до закінчення навчання 30.09.2016 року.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

В решті рішення залишається без змін.

Керуючись ст.209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 грудня 2015 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову, ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/6 частини заробітку доходу боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.08.2015 року до закінчення навчання 30.09.2016 року.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді