У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що проживає за адресою: АДРЕСА_1

кв. 11, де користується послугами водопостачання та водовідведення. За надані послуги своєчасно сплачувала. Але відповідачем було нараховано заборгованість, про що вона сповіщена письмовими повідомленнями. Враховуючи, що

КП «Дніпроводоканал» ДМР не повідомляв її про тарифи, які діяли в цей період, вона не могла сплачувати за спожитті послуги в повному об'ємі, не маючи достовірної інформації, що у підсумку призвело до заборгованості та, як наслідок, порушенню її права. Тому, уточнивши позовні вимоги, просила зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та скасувати заборгованість за її особовим рахунком 11 в сумі 3 286,39 грн, а також стягнути моральну шкоду в розмірі 5 000,0 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від

28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вірно враховував положення статей 13, 22, 32, 47 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» та дійшов правильного висновку про відсутність порушень відповідачем прав та законних інтересів ОСОБА_2, яка на власні звернення отримувала письмові відповіді відповідача з доступною, достовірною та повною інформацією щодо встановлених тарифів на водопостачання та водовідведення, що спростовує твердження позивача про утворення заборгованості за спожиті послуги через відсутність інформації про відповідні тарифи.

Судами обґрунтовано взято до уваги доводи відповідача щодо щомісячного вручення абонентам квитанцій з водопостачання та водовідведення, які містять розмір суми, що підлягає сплаті. Крім того, листами відповідача неодноразово роз'яснювалось позивачу, що порядок розрахунку тарифів визначений Кабінетом Міністрів України, рішення про їх зміну приймається виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, відповідно яким і публікується та доводиться до відома населення.

Таким чином, суди вірно вважали, що наведені ОСОБА_2 твердження не є підставою для задоволення її вимог щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та скасувати заборгованість за особовим рахунком позивача 11 в сумі 3286,39 грн.

Суди також обґрунтовано вказували, що вимога про скасування заборгованості, зважаючи на положення ст. 16 ЦК України, не є належним способом захисту цивільних прав.

Беручи до уваги відсутність встановлених фактів порушення відповідачем законних інтересів ОСОБА_2, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача моральної шкоди.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2015 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від

1 грудня 2015 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 грудня 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна