Справа № 502/2934/15-ц
10 лютого 2016 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого - судді Масленикова О.А.
секретаря судового засідання - Кітреску О.М.
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом
стягнення грошових коштів
Позивач, ОСОБА_1 звернулась 18.12.2015 року до суду з позовом в якому зазначила, що разом зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_3 25.04.2014 року передала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 7500 доларів США в рахунок майбутнього придбання автомобіля «Шевролет Авео», державний номер НОМЕР_1, що підтверджується розпискою, складеною 11.06.2015 року. До цього часу договір купівлі-продажу автомобіля між ними не укладено. Автомобілем позивач не користується та грошові кошти сплачені за нього, ОСОБА_2 не повернув. Як зазначає позивач, половина грошових коштів, переданих відповідачу, належить їй, а друга колишньому чоловіку позивача ОСОБА_3. Оскільки відповідач неправомірно отримав від позивача грошові кошти та не виконує взяті на себе зобовязання, позивач просила суд стягнути з відповідача половину переданої йому суми, а саме 3750 доларів США, що еквівалентно 93 750 гривень.
Після відкриття провадження у справі позивачем було надане клопотання про розгляд справи за її відсутності в якому вона у разі неявки відповідача в судове засідання, просила суд ухвалити заочне рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_2, повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України про дату та місце розгляду справи, за викликом суду повторно в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності суду не надав.
На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву та надані докази по справі, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
Як вбачається з розписки, складеної 11.06.2015 року, ОСОБА_2 продав автомобіль «Шевролет Авео», державний номер НОМЕР_1, належний йому на праві власності, громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за 7500 доларів США 25.04.2014 року /а.с. 3/.
Згідно довідки, виданої 04.11.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області за № 520-03-66, 04.11.2005 року у відділі РАЦС Кілійського РУЮ було зареєстровано шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про що складено актовий запис за № 107. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «Ніколенко».
Як вбачається з паспорту серії КМ 906048, виданого 01.07.2014 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 Кілійським РС ГУДМС України в Одеській області, шлюб ОСОБА_1 з ОСОБА_3 розірвано на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 21.08.2015 року у справі № 502/1023/15-ц.
При вирішенні справи судом застосовано наступні положення діючого законодавства:
Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Статтею 203 ЦК України передбачено, що правочин має вчинятись у формі, вставленій законом.
Як зазначено в ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно положень ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Відповідно до ст. ст. 655-656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Згідно з ч. 1 ст. ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Як зазначено в ст. 1212 ЦК України глави 83 книги пятої ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З наданих позивачем та досліджених судом доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який на час передачі грошових коштів доводився її чоловіком, 7 500 доларів США в якості оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу.
Також судом встановлено, що відповідний договір купівлі-продажу транспортного засобу між ними не укладався, в звязку з чим згідно положень ст. 1212 ЦК України отримана відповідачем сума грошових коштів підлягає поверненню позивачу та ОСОБА_3
Як зазначено в ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Як вказано в ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Разом з тим, як зазначено в ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Виходячи з наведених положень законодавства, які встановлюють презумпцію спільної часткової власності на майно, відсутність доказів, що грошові кошти, передані відповідачу, були набуті подружжям ОСОБА_3 за час перебування у шлюбі, суд приходить до висновку, що передані відповідачу грошові кошти належали позивачу ОСОБА_1 та її колишньому чоловікові ОСОБА_3В в рівних частках, тобто по 3750 доларів США кожному.
Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, враховуючи встановлений Національним Банком України на день ухвалення рішення суду офіційний курс гривні до долара США 25,95 гривень за 1 долар США, належна до стягнення з відповідача на користь позивача сума грошових коштів становить: 3750 доларів США?25,95 = 97 312,50 гривень, однак враховуючи закріплений в ст. 11 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в межах заявлених ОСОБА_1 позовних вимог у розмірі 93 750 гривень
В звязку з задоволенням позову судові витрати, понесені позивачем, за правилами ст. 88 ЦПК України слід стягнути на його користь з відповідача.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК, ст. ст. 203, 509, 533, 640, 655, 1212 ЦК України, суд -
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, - 93 750 гривень, що еквівалентно 3750 доларам США.
Стягнути з ОСОБА_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, - 937,50 гривень судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_5