Справа №202/4350/16-ц
Провадження №2/202/2258/2016
УХВАЛА

Іменем України

08 липня 2016 року суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мороз В.П. розглянувши заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності,-

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності.

Разом з позовною заявою від позивачів надійшла заява про забезпечення позову, в якій вони просять забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно та визначення зберігачем нерухомого майна ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні бути зазначені причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов: вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається в будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно розяснень п.4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що предметом спору є обєкт нерухомого майна, а саме комплексу будівлі вагової та автогаража, до складу якого входять: будівля вагової, цегляна позначена на плані літ «А» - загальною площею 87,4 кв.м., огорожа, металева решітка І загальною площею 240,0 кв.м., замощення асфальтове ІІ загальною площею 3775, 0 кв.м., що розташований в сщ. Лошкарівка Софіївського району Дніпропетровського району Дніпропетровської області по вул. Привокзальна, буд №53, реєстраційний номер майна: 10573069. Так, відповідачем було отримано у власність зазначене майно за твердженнями позивачів шахрайським способом, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частиною 2 ст. 976 ЦК України передбачено, що річ, яка є предметом спору, може бути передана на зберігання за рішенням суду. Цілком очевидно, що спірний обєкт нерухомого майна (комплекс будівлі вагової та автогаража) є нерухомою річчю з огляду на положення ст. 181 ЦК України.

Зберігачем у цьому разі може бути особа, призначена судом, або особа, визначена за домовленістю сторін, між якими є спір. Річ передається на зберігання іншій особі за її згодою, якщо інше не встановлено законом. Зберігач має право на плату за рахунок сторін, між якими є спір.

Позивачі надали свою згоду на те, щоб зберігачем спірного нерухомого майна було призначено ОСОБА_2, яке він за власні кошти вдосконалював та значно покращував останній час.

Згідно розяснень п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства позову» позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. На підставі цього пункту з метою забезпечити виконання судового рішення в майбутньому можна накласти арешт також на випущені у будь-якій формі акції, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, оскільки такий арешт не зупиняє та не обмежує інші права учасників товариства, у тому числі право на участь в управлінні останнім, на одержання інформації про його діяльність і дивідендів.

Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Згідно із ч. 1 ст. 100 ЦК право участі у товаристві є особистим немайновим правом і не може окремо передаватися іншій особі.

При цьому, спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, що накладається судом, співвідноситься з предметом, обставинами і ціною позову, а отже існує конкретний зв'язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому вжитий судом захід до забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачами надано достатньо доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду, та приходить до висновку передати на зберігання спірне нерухоме майно ОСОБА_2 та накласти арешт на зазначене нерухоме майно у звязку із очевидними протиправними діями відповідача, окрім того в разі не прийняття судом таких заходів їх відсутність призведе до значних збитків у разі вирішення справи на користь позивачів.

Керуючись ст. ст.151 -153,ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме комплекс будівлі вагової та автогаража, до складу якого входять: будівля вагової, цегляна позначена на плані літ «А» - загальною площею 87,4 кв.м., огорожа, металева решітка І загальною площею 240,0 кв.м., замощення асфальтове ІІ загальною площею 3775, 0 кв.м., що розташований в сщ. Лошкарівка Софіївського району Дніпропетровського району Дніпропетровської області по вул. Привокзальна, буд №53, реєстраційний номер майна: 10573069.

Визначити зберігачем нерухомого майна, а саме комплексу будівлі вагової та автогаража, до складу якого входять: будівля вагової, цегляна позначена на плані літ «А» - загальною площею 87,4 кв.м., огорожа, металева решітка І загальною площею 240,0 кв.м., замощення асфальтове ІІ загальною площею 3775, 0 кв.м., що розташований в сщ. Лошкарівка Софіївського району Дніпропетровського району Дніпропетровської області по вул. Привокзальна, буд №53, реєстраційний номер майна: 10573069, ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1).

Копію ухвали суду після її виконання, направити відповідачу.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк предявлення ухвали до виконання 1 рік.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя В.П. Мороз