АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2419/16 Справа № 183/7786/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу державної виконавчої служби Новомосковського міжрайонного управління юстиції в Дніпропетровської області, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання електронних торгів недійсними,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах вимог заяви і доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову, а ст.152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснено в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відмовляючи в задоволенні заяві про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що правових підстав для її задоволення не має, оскільки позивачем не доведено того факту, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Так, до позовної заяви про визнання електронних торгів недійсними, позивачем надані документи, які підтверджують його право власності на вищевказану квартиру. Наданий протокол № 133 976 проведення електронних торгів, який має ознаки викопіювання з Інтернету, ніким не підписаний, не завірений печаткою. З протоколу проведення електронних торгів вбачається, що торги проведені 14.12.2015 року, є переможець торгів учасник 2, тобто можливо є заінтересована особа, дані про яку позивачем не вказані. До матеріалів справи не надано жодного документу, з яких вбачалось би проведення державним виконавцем будь-яких дій відносно спірної квартири.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявником не надано належних і допустимих доказів в розумінні ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

При цьому, відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд не дав оцінки наданим ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам законодавства, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає, оскільки не перешкоджає провадженню у справі.

Судді: