Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення заборгованості за договором позики

за касаційними скаргами ОСОБА_3 в особі представника, ОСОБА_5и на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, у якому просила стягнути із ОСОБА_4 заборгованість за договором позики: 84 000 доларів США - основний борг, 4 830 доларів США - 3 % річних, проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період із 31 січня 2010 року по 10 грудня 2014 року у розмірі 35 312, 38 доларів США.

На підтвердження вимог зазначала, що 30 січня 2009 року між її батьком ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого батько дав у позику відповідачу 100 000 доларів США на строк один рік, про що складено розписку. ІНФОРМАЦІЯ_1 року батько помер. Спадкоємцями за законом після його смерті є вона як дочка та її мати - дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_5, яка відмовилася від спадщини на її користь.

Відповідач частково повернув позику, проте у розмірі 84 000 доларів США зобов'язання позики залишається невиконаним, розмір 3 % річних становить 4 830 доларів США, проценти за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ за період із 31 січня 2010 року по 10 грудня 2014 року становлять 35 312, 38 доларів США.

Посилаючись на те, що останній платіж вчинено у листопаді 2012 року, чим перервався строк позовної давності, просила задовольнити позов.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 27 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3в особі представника, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_5 у касаційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а скарга ОСОБА_3 в особі представника - частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_6 дав у позику відповідачу 100 000 доларів США на строк один рік, про що складено розписку. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер. Спадкоємцями за законом після його смерті є ОСОБА_3 як дочка та її мати - дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_5, яка відмовилася від спадщини на користь ОСОБА_3

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року).

У справі, яка переглядається, розписка про отримання грошових коштів містить зобов'язання про їх повернення, проте не має дати її складення.

Встановлюючи дату отримання позики, суд першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що такі обставини мали місце 10 червня 2008 року, що суд встановив на підставі довідки ПАТ «Кредитпромбанк» від 16 січня 2015 року, за змістом якої 11 червня 2008 року на ім'я ОСОБА_4 (позичальника за розпискою) був відкритий банківський рахунок № НОМЕР_1 на суму 45 000 доларів США.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Обставини вчинення договору позики 30 січня 2009 року ОСОБА_3 доказами не доводила, сам факт незгоди із висновками судів про дату складення розписки 10 червня 2008 року не спростовує їх, а тому в цій частині доводи касаційної скарги ОСОБА_3 є необґрунтованими.

Відповідачем у справі заявлено про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду, ОСОБА_3 зазначала, що строк позовної давності за її вимогами перервався у зв'язку з визнанням відповідачем свого боргу шляхом внесення останнього платежу на повернення позики у листопаді 2012 року. Таким чином, при застосуванні положень про позовну давність у справі необхідно керуватися обставинами переривання цього строку, а не обставинами необізнаності позивача щодо порушення своїх прав до березня 2013 року, про що зазначається у касаційній скарзі ОСОБА_3 та колегією суддів відхиляється з наведених підстав.

За змістом ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Відхиляючи доводи позивача про часткове погашення боргу позичальником у листопаді 2012 року та докази, надані нею на підтвердження таких обставин, а саме: вчинення на тексті розписки відміток про дату і суму повернутих коштів (20 березня 2010 року - 10 000 доларів США, 04 листопада 2012 року - 2 000 доларів США, 14 листопада 2012 року - 2 000 доларів США, 24 листопада 2012 року - 2 000 доларів США) та квитанцію банку про купівлю дружиною відповідача 2 000 доларів США 12 листопада 2012 року, суди виходили із того, що відмітки у розписці здійснені не позичальником, а квитанція не може свідчити про передачу придбаної валюти саме на виконання зобов'язання перед позивачем.

При цьому суди дійшли висновку про те, що визнана сторонами сума виконання боргового зобов'язання 14 000 доларів США була повернута ОСОБА_4 у грудні 2009 року. Саме цю дату суд визначив початком перебігу позовної давності у справі.

Разом з тим, суд не вказав, на підставі яких доказів, наданих відповідачем на підтвердження заперечень проти позову, ним встановлено обставини внесення останнього платежу на погашення боргу саме у грудні 2009 року.

За таких обставин, положення ст. 264 ЦК України судами застосовано неправильно.

Що стосується доводів касаційної скарги ОСОБА_5 про те, що суд не залучив її до участі у справі як співвідповідача з огляду на те, що частина позики належить їй як дружині ОСОБА_6 на підставі положень СК України, такі відхиляються, оскільки у заяві на адресу суду від 19 грудня 2014 року (а. с. 50) ОСОБА_5 зазначала, що позовні вимоги ОСОБА_3 повинні бути задоволені у повному обсязі.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 про невиконання судом обов'язків щодо перевірки кола спадкоємців ОСОБА_6 заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про витребування судом спадкової справи після смерті ОСОБА_6, а наявність у нього інших спадкоємців, що прийняли спадщину, свідчить про порушення їхніх прав у разі задоволення позову ОСОБА_3

З урахуванням викладеного, ухвалені у справі судові рішення скасовуються з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_5 задовольнити.

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника задовольнити частково.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 27 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 18 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко