АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/2417/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1013/16Головуючий у 1-й інстанції Прокоп"єва Ю.Б. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Винниченка Ю.М., Карпушина Г.Л.

При секретарі: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Гадяцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_2, ОСОБА_4, з участю третіх осіб: відділ Держгеокадастру у Гадяцькому районі Полтавської області, про скасування рішення Гадяцької міської ради та визнання державних актів на право власності на земельну ділянку недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 до Гадяцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про скасування рішення Гадяцької міської ради та визнання державних актів на право власності на земельну ділянку недійсними - задоволено.

Скасовано рішення Гадяцької міської ради Полтавської області 31 сесії 4 скликання від 08 липня 2005 року про передачу безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, для ведення особистого селянського господарства 0,0188 а в м. Гадяч по вул. Першотравневій, 36 ОСОБА_2 та ОСОБА_4.

Визнано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №940687, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, за адресою: м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36, виданого 19 квітня 2006 року на ім?я ОСОБА_2, співвласник земельної ділянки ОСОБА_4, недійсним.

Визнано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №940688, площею 0,0185 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36, виданого 19 квітня 2006 року на ім?я ОСОБА_2, співвласник земельної ділянки ОСОБА_4, недійсним.

З рішенням суду не погодилася відповідач ОСОБА_2 та подала на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скаржник вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, та таким, що ухвалено внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2007 року, яке набрало законної сили 11 лютого 2008 року) визнано недійсним договір дарування 4/5 частин будинку № 36 по вулиці Першотравневій в м. Гадяч Полтавської області, укладений 07 травня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 і ОСОБА_4, визнано за ОСОБА_5 право власності на цю частину будинку. Проте вимог щодо земельної ділянки ОСОБА_5 не заявляв.

Також вказувала на те, що до смерті ОСОБА_5 не зареєстрував право власності на частину будинку, внаслідок чого не набув права власності на неї. З огляду на це вимоги позивача, як правонаступника ОСОБА_5 є безпідставними., тим більше і внаслідок того, що він також не зареєстрував право власності на спадкове майно.

Окрім цього, посилалася на пропуск позивачем строку позовної давності.

.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до договору дарування від 07 травня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Гадяцької ДНК та зареєстрованого в реєстрі № 906 ОСОБА_5 подарував ОСОБА_6, яка після одруження, 03 грудня 2003 року змінила своє прізвище на прізвище чоловіка ОСОБА_4, та її чоловіку ОСОБА_4 4/5 частини будинку, розташованого в м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36.

Рішенням Гадяцької міської ради Полтавської області від 08 липня 2005 року ОСОБА_6 та ОСОБА_4 передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га та для ведення особистого селянського господарства 0,0185 га в м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36.

Згідно Держаного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №940687, виданого 19.04.2006 року, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, а на підставі Держаного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №940688, виданого 19.04.2006 року, також є власником земельної ділянки площею 0,0185 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих в м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2007 року, яке набрало законної сили 11 лютого 2008 року, визнано недійсним договір дарування 4/5 частини будинку за адресою м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36, укладений 07 травня 2004 року, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_4, а також визнано за ОСОБА_5 право власності на 4/5 частини будинку за адресою: м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36.

Вирішуючи спірні правовідносини, місцевий суд вірно виходив з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2ст. 215 ЦК України).

Правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним (ч. 1ст. 224 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1ст. 216 ЦК).

Встановлено, що вищевказаний договір дарування 4/5 житлового будинку був недійсним за законом (нікчемним) вже на момент його укладання та не потребував додаткового визнання його недійсним в судовому порядку. На підставі цього, суд вірно дійшов висновку, що такий договір не міг бути законною підставою для набуття права власності на об'єкт дарування ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та в подальшому не створював законних підстав для прийняття рішення органом місцевого самоврядування про передачу останнім земельної ділянки у спільну сумісну власність під об'єктом такої нерухомості.

З матеріалів справи встановлено, що 30 листопада 2008 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КЕ №120661 від 03 грудня 2008року.

В сою чергу, 18 червня 2008 року, на випадок своєї смерті, ОСОБА_5 зробив заповітне розпорядження, яким заповів належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому належить та на що він за законом матиме право на день своєї смерті своєму синові ОСОБА_3 Заповіт посвідчений секретарем Ціпківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та зареєстрований у реєстрі за № 198.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, встановивши, що ОСОБА_3 на момент смерті був неповнолітнім, та враховуючи, що він від спадщини не відмовлявся, суд вірно дійшов висновку, що позивача можна вважати таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Оскільки вищезазначений договір дарування 4/5 частини будинку був визнаний рішенням суду не дійсним, право власності на 4/5 частини будинку визнано за ОСОБА_5, спадкоємцем якого є позивач, то суд вірно дійшов висновку, що 4/5 частини зазначеного будинку входить до складу спадкового майна після смерті батька позивача та належить ОСОБА_3 з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пунктом «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідальність органу місцевого самоврядування за видачу актів, які порушують права власників земельних ділянок передбачена ст.155 ЗК України і відповідно до ч.1 цієї статті у разі видачі органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Тобто, рішення суб'єкта владних повноважень може бути скасовано виключно у випадку порушення ним прав власника або землекористувача земельної ділянки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що передання у спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, для ведення особистого селянського господарства 0,0188 га в м. Гадяч по вул. Першотравневій, 36 ОСОБА_2 та ОСОБА_4, на підставі оспорюваного рішення Гадяцької міської ради Полтавської області 31 сесії 4 скликання від 08 липня 2005 року, яка належала ОСОБА_5 є незаконним.

Внаслідок цього рішення підлягало скасуванню, а державні акти на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №940687 та серія ЯБ № 940688, які були видані на підставі зазначеного рішення визнанню недійсними.

Поряд з цим, спростовуючи заперечення відповідачів вірно вказав на те, що позовні вимоги позивача стосуються лише відновлення права власника майна, права якого було порушені, тому він як спадкоємець і звернувся до суду з даним позовом, який передбачає повернення земельної ділянки до стану, який існував до порушення права власності на нерухомість його батька.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду та не підтверджують їх неправомірність належними доказами, виходячи з вищевикладеного.

Посилання на пропуск строку позовної давності також не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивач звертався у 2011 році з таким позовом у порядку адміністративного судочинства, провадження у справі за яким ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08 жовтня 2015 року було закрито з причин непідвідомчості.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції зясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 лютого 2016 року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 15 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_7 /підпис/ ОСОБА_8

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ ОСОБА_1