Провадження № 2/161/654/16
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.,

при секретарі Марчак Е.Є.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог - Перший відділ Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, про визнання правочину удаваним, визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що 28.08.2013 року він придбав у відповідача ОСОБА_4 автомобіль НОМЕР_1 за ціною 54000 грн. Даний правочин вони оформили довіреністю, яка була посвідчена приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 28 серпня 2013 року, якою відповідач ОСОБА_4 уповноважив його користуватися та розпоряджатися вказаним автомобілем з правами продажу, обміну, оренди, застави, страхування на умовах та за ціною, визначених на його (позивача) розсуд, зі сплатою усіх встановлених законодавством платежів. Термін дії цієї довіреності до 28 серпня 2018 року. Окрім договору доручення, який було оформлено у формі довіреності, факт купівлі-продажу автомобіля підтверджується також розпискою, власноручно написаною ОСОБА_4 Вважає, що відносини між ним та ОСОБА_4 щодо вказаного автомобіля мали б встановлюватися за правилами, які встановлені для договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) продає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Враховуючи наведене укладений між ним та відповідачем ОСОБА_4 є удаваним, оскільки він вчинено ним та відповідачем за його згодою з метою приховування договору купівлі-продажу, який вони насправді вчинили. Також слід звернути увагу на ту обставину, що відбулося повне виконання правочину, оскільки відповідач на підставі довіреності передав йому у власність спірний автомобіль, а він (позивач) повністю сплатив обумовлену вартість автомобіля. Він та відповідач ОСОБА_6 домовилися щодо усіх істотних умов договору, вчинили дії щодо передачі предмету договору, а тому вважає, що вони фактично уклали договір купівлі-продажу автомобіля і він відповідно до ст. 220 ЦК України є дійсним. На теперішній час йому стало відомо, що державним виконавцем Першого відділу ДВС Луцького МУЮ накладений арешт на все майно ОСОБА_6, а відтак спірний автомобіль також знаходиться під арештом. Вважає, що чинне законодавство України не містить жодної вказівки на «реєстрацію права власності на транспортні засоби», а говорить лише про державну реєстрацію самих транспортних засобів. Просить суд визнати договір доручення, на виконання якого 28.08.2013 року ОСОБА_4 на його імя видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 удаваним правочином, що приховує договір купівлі-продажу транспортного засобу «Volkswagen Caddy» реєстраційний номер НОМЕР_2; визнати за ним право власності на автомобіль НОМЕР_3 та звільнити його з-під арешту.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позовній заяві. Додатково представник позивача суду пояснив, що договір купівлі-продажу автомобіля у формі доручення між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений щоб не сплачувати податки та збори, які підлягають сплаті на користь держави при оформленні договору купівлі-продажу.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, про день, час, місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції вважав позов таким, що не підлягає до задоволення, суду пояснив, що на виконанні в Першому відділі ДВС знаходиться зведене виконавче провадження, в якому відповідач ОСОБА_4 є боржником. В рамках даного виконавчого провадження було накладено арешт на все майно належне боржнику ОСОБА_6, в тому числі і на спірний автомобіль. На момент видачі ОСОБА_6 довіреності на імя позивача, виконавче провадження було вже відкрито. Вважає, що видача ОСОБА_6 довіреності на автомобіль та даний позов спрямовані на те, щоб уникнути звернення стягнення майна боржника, винести його з-під арешту. Просить у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_6 є власником транспортного засобу автомобіля НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, виданого Луцьким ВРЕР УДАІ УМВС України у Волинській області (а.с. 14).

28 серпня 2013 року відповідач ОСОБА_4 видав довіреність на імя ОСОБА_3 та ОСОБА_7, якою уповноважив їх користуватися та розпоряджатися автомобілем НОМЕР_3 з правами продажу, обміну, оренди, застави, страхування на умовах та за ціною, визначених на їх розсуд, зі сплатою усіх встановлених законодавством платежів (а.с. 7).

Постановою державного виконавця Першого відділу ДВС Луцького МУЮ було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-2357/2011, виданим 13.07.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_4 на корить «ПЗУ Україна» 25370 грн. (а.с. 26).

22.12.2014 року заступником начальника Першого відділу ДВС Луцького МУЮ при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-2357/2011, виданим 13.07.2011 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4, а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна що належить йому (а.с. 29).

Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як в першому випадку, так і в другому, закон передбачає визнання договору дійсним за умови вчинення сторонами дій, спрямованих на повне або часткове виконання договору.

Однак, на підставі ч.2 ст. 220 ЦК України не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, так як відповідно до закону він не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Що стосується застосування ч. 2 ст. 218 ЦК України та визнання договору дійсним через недодержання вимоги щодо письмової форми, то договір купівлі-продажу автомобіля мав би вчинятись саме у такій формі, що узгоджується з п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України та Порядком державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року.

Пунктом 8 вищевказаного Порядку передбачено вчинення дій необхідних для відчуження транспортного засобу, а саме зняття останнього з обліку в підрозділах Державтоінспекції.

Відповідач ОСОБА_6 вказаний транспортний засіб в установленому законом порядку з обліку в підрозділах Державтоінспекції не зняв, тобто, дій, що підтверджували б виконання договору купівлі-продажу, не вчиняв, тому підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним, передбачені ч.2 ст.218 ЦК України, відсутні.

За таких обставин, посилання на довіреність від 28.08.2013 року, як на удаваний правочин, з метою приховання договору купівлі-продажу, є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності, а тому згідно довіреності від 28.08.2013 року до позивача не перейшло право власності на автомобіль, оскільки видачу довіреності без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності на автомобіль.

Враховуючи викладене, визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на автомобіль за позивачем суперечить обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Оскільки, позивач ОСОБА_8 права власності на спірний автомобіль не набув, відповідно його права накладенням арешту порушені не були, тому підстави для звільнення транспортного засобу з-під арешту, відсутні.

На підставі ст.ст. 218, 220, 235, 657 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 59, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину удаваним, визнання права власності на майно та звільнення майна з-під арешту - відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_9