АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: №22-ц/791/845/16 Доповідач Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

ОСОБА_1,

секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 січня 2016 рокув цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ "ВТБ Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 20.02.2014 року між ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 100000,00 грн., за умови сплати 12% річних за користування кредитними коштами, щомісячного погашення заборгованості по кредиту відповідно до графіку погашення та кінцевим строком погашення до 20.02.2018 року.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, внаслідок чого, з урахуванням збільшених позовних вимог, станом на 26.08.2015 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість в загальному розмірі 104 049,79 грн., яка складається із заборгованості за кредитом з урахуванням 3% річних у сумі 82 209,33 грн., боргу за процентами з урахуванням 3% річних у сумі 2 264,93 грн., заборгованості по комісії за обслуговування кредиту з урахуванням 0,5% пені у сумі 11 402,68 грн., пені, нарахованій у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу у сумі 8 172,85 грн., позивач просив стягнути з боржника заборгованість за кредитним договором та судові витрати.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 26 січня 2016 рокупозов ПАТ "ВТБ Банк" задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ "ВТБ Банк" 104 049,79 грн. в рахунок відшкодування заборгованості за кредитним договором та судові витрати в сумі 1560, 75 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення комісії та пені та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, порушення судом норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ "ВТБ Банк" доводи апеляційної скарги не визнало, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими, у звязку з чим просило апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник, отримавши надані позивачем кредитні кошти, порушив умови кредитного договору щодо порядку та строків сплати заборгованості, у зв'язку із чим дійшов висновку про обґрунтоване нарахування заборгованості, включаючи комісію за обслуговування кредиту та пеню в межах строків позовної давності і наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на досліджених судом доказах та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язала його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошові зобов'язання

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та слати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 20.02.2014 року між ПАТ "ВТБ Банк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №R3B, згідно умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 100000,00 грн., за умови сплати 12% річних за користування кредитними коштами, щомісячного погашення заборгованості по кредиту відповідно до графіку погашення, сплати комісії за обслуговування кредиту 1,69 % та кінцевим строком погашення до 20.02.2018 року (а.с. 8-9).

В порушення умов укладеного між сторонами договору відповідач своїх зобов'язань за цим договором не виконав, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 26.08.2015 року за ОСОБА_2 становить 104 049,79 грн., яка складається із заборгованості за кредитом з урахуванням 3% річних у сумі 82 209,33 грн., боргу за процентами з урахуванням 3% річних у сумі 2 264,93 грн., заборгованості по комісії за обслуговування кредиту з урахуванням 0,5% пені у сумі 11 402,68 грн., пені, нарахованій у зв'язку з несвоєчасною сплатою процентів та кредиту в розмірі 0,5 % за кожен день прострочення платежу у сумі 8 172,85 грн., (а.с. 29-33).

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати передбачених договором відсотків, суд першої інстанції відповідно до положень ч.2 ст.1050, ст.1054 ЦК України дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

З апеляційної скарги та пояснень апелянта та її представника в суді апеляційної інстанції вбачається, що ними оскаржується рішення суду в частині стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредиту та пені, а тому відповідно до вимог ст.303 ЦПК України рішення суду в іншій частині не переглядається, як таке, що сторонами не оскаржується.

Враховуючи, що п.4.2. укладеного кредитного договору сторони погодили щомісячне нарахування комісії за управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредити (а.с.8), перед укладенням договору відповідач була обізнана з інформацією про умови кредитування і орієнтовну сукупну вартість кредиту та графіком повернення кредиту, процентів та розрахунком супутніх послуг, у тому числі комісії у розмірі 1,69% від початкової суми кредити, посвідчивши це власним підписом, на час розгляду справи судом ці умови договору є дійсними і сторонами у передбаченому законом порядку не переглядалися та не визнавалися недійсними, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення сум нарахованої комісії.

Зважаючи на те, що відповідно до положень ст.259 ЦК України у п.7.1 кредитного договору сторони погодили збільшення спеціальної позовної давності до трьох років, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду в частині стягнення пені та безпідставністю у зв'язку із цим доводів апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду ґрунтуються на досліджених доказах та встановлених судом обставинах і підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 січня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

ОСОБА_1