Справа №265/7516/15-ц
Провадження №2/265/264/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А.В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права на спадкування по закону,

ВСТАНОВИВ:

20 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулася до звернулося до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права на спадкування по закону. В обгрунтування позову зазначила, 07.01.2010 року помер її батько ОСОБА_3, який проживав на день смерті в Маріуполі, АДРЕСА_1 (надалі спірна кваритра). Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини спірної квартири, розташованої в Маріуполі, АДРЕСА_1 та яка належала йому на праві власності. Інша 1/2 частини спірної квартири належить позивачу. Вказувала, що вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті свого батька. Проте, у встановлений законом шестимісячний строк вона не подала заяву про прийняття спадщини та своїх спадкових прав не оформляла, оскільки своєчасно прийняла спадщину, тому що з червня 2006 року проживала разом з батьком однією сімєю на день його смерті у спірній квартирі. Посилаючись, зокрема на ст.ст.1268 ЦК України, ст.256 ЦПК України, просила суд: встановити факт її постійного проживання разом з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на 07.01.2010 року, за адресою: АДРЕСА_2; визнати за нею, ОСОБА_1, право на спадкування як спадкоємця за законом першої черги після смерті ОСОБА_3, який помер 07.01.2010 року.

Відповідач ОСОБА_2 міська рада подала письмові пояснення щодо позову, в яких вважала за необхідне звернути увагу суду на наступне. Із позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивачка є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 Встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем позивачці потрібно для отримання свідоцтва про право власності на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 Однак відповідно копії паспорту, ОСОБА_1 з 06.06.1997 р. зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1. До того ж, позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 19.06.1971 р., про що є відмітка у паспорті. Згідно пункту 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, у разі відсутності в паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Крім того, позивач стверджує, що вона з 03.06.2008 р. проживала разом із ОСОБА_3 у спірній квартирі, оскільки її батько був сліпим та потребував сторонньої допомоги, вони мали загальний бюджет та витрати. Так, у якості доказу постійного проживання із спадкодавцем, позивач посилається на те, що на особовий рахунок на квартиру оформлений на її імя з 10.12.2008 р. Проте, особовий рахунок є неналежним доказом, оскільки не містить інформацію, щодо предмета доказування, а саме: в документі не вказано з якого саме часу ОСОБА_1 почала проживати у спірній квартирі. Таким чином, позивачем в підтвердження обставин, викладених у позовній заяві не надано доказів ведення спільного господарства із померлим, того, що вони були повязані спільним побутом, а також те, що її батько потребував сторонньої допомоги.

Щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 право на спадкування як спадкоємця по закону першої черги, то ОСОБА_2 міська рада зазначила, що право позивача на спадкування за законом як спадкоємця першої черги не оспорює та не порушує. Посилаючись, зокрема на ст.ст.1261, 1268 ЦК України, просили суд розглянути справу з урахуванням вимог діючого законодавства.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала у повному обсязі.

Представник позивача адвокат ОСОБА_6, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. В подальшому подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7, що діє на підставі довіреності, з урахуванням позиції викладеної у письмових пояснення проти позову заперечувала. В подальшому також подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення просила прийняти на розсуд суду.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за можливе ухвалити рішення по справі на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають часткову задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а ч.4 цієї статті передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3, ця об /а.с.9/.

Доказів того, що ОСОБА_2 міська рада не визнає або спростовує цю обставину, ані позивачем, ані її представником суду не надано.

Таким чином суд вважає, що вимога ОСОБА_1 про визнати за нею право на спадкування як спадкоємця за законом першої черги після смерті свого батька задоволенню не підлягає, оскільки таке права за нею передбачено безпосередньо законом та ніким не оспорюється.

Також судом встановлено, що 07 січня 2010 року ОСОБА_3 помер, про що Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану ММУЮ Донецької області видано відповідне свідоцтво /а.с.5/.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19.10.1994 року, 1/2 частина АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 /а.с.6/.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.12.2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 1/2 частина АДРЕСА_3 також належить ОСОБА_1 /а.с.8/.

Частина 1 ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому, ч.3 цієї статті передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Доказів того, що позивач ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про відмови від спадщини після смерті свого батька суду не надано.

Відповідно до копії особового рахунку №2700914, який наданий ЖКП «Азовжитлокомплекс» 09.11.2015 року, наймачем кв.№14 у буд. №81 по пр-ту Перемоги у м.Маріуполі є ОСОБА_1

З акту від 05.02.2016 року, який було складений зі слів сусідів та також надано ЖКП «Азовжитлокомплекс», вбачається, що ОСОБА_1 проживала разом з батьком ОСОБА_3 у спірній квартирі однією сімєю з 03 червня 2008 року по день смерті останнього, вели спільне господарство.

Будь-яких належних доказів, на спростування обставини зазначених у вказаному акті, суду не надано.

При цьому, суд не приймає доводи представника відповідача про те, що відповідно до копії паспорту, ОСОБА_1 з 06.06.1997 р. зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 виходячи з наступного.

Частина 1 ст.29 ЦК України передбачає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. А частина 6 цієї статті встановлює, що фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

Таким чином, виходячи з того, що зазначені позивачем у позовній заяві обставини та надані письмові докази не були спростовані з боку відповідача, суд робить висновок, що ОСОБА_1 з 03 червня 2008 року проживала разом з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на 07.01.2010 року, за адресою: АДРЕСА_2, а отже позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.16, 29 ЦК України, ст.ст.57, 60, 209, 213-215, 218, 223, 256 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про встановлення факту постійного проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права на спадкування по закону задовольнити частково.

2. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, тобто на 07.01.2010 року, за адресою: АДРЕСА_2.

3. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

5. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Щербіна