АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2509/2016 Головуючий у суді першої інстанції - СавицькийО.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

секретар Сливка А.В.,

за участю:

представника прокуратури Стретович М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року перший заступник прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про стягнення суми заборгованості за договором від 19.02.2014 №750050/2014 у розмірі 37 237,32 грн., заборгованості за договором №762562/2014 від 19.03.2014 в розмірі 255 543,90 грн. та заборгованість за договором про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи НОМЕР_1 від 29.10.2014 у розмірі 519,86 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 19.02.2014 між ОСОБА_4 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договір банківського вкладу «Англійський «Постійний» №750050/2014, відповідно до якого позивач передав грошові кошти у розмірі 1 750 000 грн., для розміщення на банківському вкладі. Крім того, 19.03.2014 між ОСОБА_4 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» був укладений договір банківського вкладу «Постійний» №762562/2014, згідно з яким ОСОБА_4 передав відповідачу грошові кошти на рахунок у сумі 446 000 грн. Крім того, 29.10.2014 між сторонами укладено договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи НОМЕР_1. Позивач звертався до відповідача з вимогою про видачу коштів, проте відповідач без пояснення причин відмовив у видачі депозитних коштів. ОСОБА_4 вважає, що ці дії порушують його права, а тому і звернувся з вказаним позовом до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення судускасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Представник прокуратури в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явивсь, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, просили розглядати справу за їх відсутності. Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника прокуратури, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду після запровадження у ПАТ «ВіЕйБі Банк»тимчасової адміністрації, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення коштів.

Вказаний висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 19.02.2014 між ОСОБА_4 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договір банківського вкладу «Англійський «Постійний» №750050/2014 в розмірі 1 750 000 грн. на строк до 19.08.2014, що передбачає щомісячну виплату відсотків (а.с.9).

19.03.2014 між ОСОБА_4 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» був укладений договір банківського вкладу «Англійський «Постійний» №762562/2014 в розмірі 130 000 грн. на строк до 19.09.2014, що передбачає щомісячну виплату відсотків (а.с.16).

29.10.2014 між сторонами укладено договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи НОМЕР_1.

На підставі постанови Правління НБУ від 20.11.2014 № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Рішенням № 63 від 20.03.2015 Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідност. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України, встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Згідно п. 16ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Частиною 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; (пункт 3 частини п'ятої статті 36 у редакції Закону України від 04.07.2014 р. N 1586-УІІ) 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду.

Положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня призначення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 цього Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

При цьому, слід зазначити, що позивачу виплачено гарантовану суму у розмірі 200 000 грн., що не заперечується і визнається сторонами. Решта коштів, які перевищують гарантовану суму, підлягає виплаті в порядку черговості.

Згідно з ч. 5 ст. 46 цього Законупередбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді першої інстанції було встановлено, що на момент подачі позову до суду в ПАТ «КБ «ВіЕйБі Банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію та розпочато процедуру ліквідації банку, висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог колегія суддів вважає вірними.

Посилання апелянта на те, що судом при розгляді справи не враховано положення Конституції України, щодо принципу непорушності права приватної власності, передбаченому ст. 41 Конституції України, колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи із наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 129 Конституції України судове рішення є законним, якщо воно ухвалене відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Суд кваліфікує спірні правовідносини, тобто дає їм правову оцінку за нормами матеріального права.

Застосування норми матеріального права полягає у зіставленні встановлених обставин у справі з ознаками норм матеріального права, яка регулює поведінку учасників спірних правовідносин і у встановленні відповідних правових наслідків у разі порушення норм кимось із учасників.

Відповідно дост. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права.Конституція Українимає найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції Українита повинні відповідати їй.

Згідно п. 1ст. 92 Конституції виключно законами України визначаються, зокрема права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основні обов'язки громадянина.

Таким чином, конституційною нормою передбачено, що саме законами України регулюються питання прав, свобод і обов'язків людини загалом та прав людини щодо укладення договорів банківського вкладу та процедури повернення цього вкладу на вимогу уповноваженої особи. Також на законодавчому рівні передбачені обмеження прав особи щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, зокрема у випадку відкриття ліквідаційної процедури щодо такого банку.

Тобто, власне конституційною нормою визначено, що порядок регулювання правовідносин з банком у випадку введення в ньому тимчасової адміністрації передбачено спеціальним законом. Такий порядок правового регулювання є таким, що відповідає Конституції України.

Так, якЗакон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є чинним на момент виникнення спірних правовідносин, то саме цей Закон повинен застосовуватись і його застосування є ознакою дотримання принципу верховенства права при здійсненні правосуддя та принципу законності судового рішення.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними та не обґрунтованими, при цьому також слід зазначити, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження судом першої інстанції висновків суду не спростовують та на законність рішення не впливають.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення в оскаржуваній частині, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом першого заступника прокурора Шевченківського району м. Києва в інтересах ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» про стягнення коштів- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва