АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 755/17660/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3808/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

24 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини , -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 16 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В іншій частині позовних вимог-відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, що мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у вересні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 7 травня 2005 року між нею та ОСОБА_4 було укладено шлюб.

Від шлюбу вони мають малолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва під 16 січня 2015 року шлюб був розірваний.

8 квітня 2015 року рішенням Апеляційний суд м. Києва рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням апеляційної інстанції до ВССУ подано касаційну скаргу.

Зазначила, що на даний час сторони по справі проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідач мешкає в квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності їй та її синам. Вона ж з синами вимушена тимчасово перебувати в Італії у своєї матері.

Причиною проживання позивача у Італії є те, що в 2008 році Відповідач тримаючи на руках трьохрічного сина ОСОБА_6, переходив дорогу та на проїжджій частині разом з сином був збитий легковим автомобілем.

На момент дорожньо-транспортної пригоди Відповідач знаходився в стані алкогольного сп'яніння. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди дитина потрапила до реанімації з діагнозами: «Закрита черепно-мозкова травма. Гнійний менінгіт», «Струс головного мозку», «Численні забої голови та тіла». Після реанімації дитина не могла ходити, говорити, сидіти, їсти, тримати ложку, ліва ручка та ніжка майже не функціонували. Дитина потребувала серйозного лікування та реабілітації.

Допомагати рятувати її дитину, з Італії приїхала її мати. Після виписки з лікарні малолітній ОСОБА_6 був взятий на облік до невропатолога з діагнозом «Пірамідна недостатність лівих кінцівок. Мінімальні мозкова дисфункція. Затримка мовного розвитку».

Подальше лікування дитини потребувало значних коштів, так як 2 рази па рік він перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділі, 2 рази на рік дитина проходила санаторно-курортне лікування та 4 рази на рік курси масажу.

Також зазначила, що відповідач не виявляв бажання приймати участь в лікуванні дитини. На її прохання допомогти їй відповідач ч не реагував і гроші на лікування дитини не знаходив. Тому, вона знову була, змушена звертатись за допомогою до своєї матері, яка з 2005 року фактично утримувала її родину, а саме: купувала одяг, коляски, меблі, передавала посилки з їжею з Італії, передавала гроші па проживання та лікування ОСОБА_6.

Їх син - ОСОБА_6, маючи після дорожньо-транспортної пригоди проблеми з нервовою системою, після сварок, влаштованих відповідачем, ставав ще більш знервованим, плаксивим, погано спав і йому знову потрібно було починати: приймати заспокійливі засоби по рекомендації лікаря-невролога.

Також зазначила, що виключно вона займається дитиною, зокрема, вона водила сина на консультації до лікарів: ортопеда, невролога, психіатра, стоматолога, логопеда, гастроентеролога, ендокринолога; на всі обстеження: УЗІ, кардіограми, енцефалограми: курси масажів, в логопедичний центр, знайшла та влаштувала сина у найкращий садочок санаторного типу, супроводжувала сина в секцію карате та на заняття в басейні.

При цьому, відповідач не підтримував її, не надавав ані моральної, ані матеріальної допомоги. Всі кошти витрачені на поновлення здоров'я сина вона отримувала від своєї матері.

На початку травня 2014 року ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні - гастроентерологічному відділенні лікарні м. Києва, де лікарем ендокринологом було поставлено дитині діагноз «Лівосторонній крипторхизм» та рекомендовано операцію.

У приватній лікарні дитині урологом було поставлено діагноз «Двосторонній крипторхизм» і було призначено гормональне лікування. хвороба при відсутності необхідного лікування призводить до безпліддя.

Цього ж місяця вона з ОСОБА_6 поїхала на відпочинок до Італії, де проживає її мати. Основною метою поїздки була консультація у італійських лікарів стосовно поставленого діагнозу, так як в українських лікарів були значні розбіжності в лікуванні вказаної хвороби. Італійські лікарі зробили ряд аналізів та ультразвукових досліджень, після чого вияснилось, що захворювання неможливо лікувати гормонами, а необхідне лише оперативне втручання. Відповідач приїжджав до Італії проте згодом поїхав в Україну.

Деякий час відбувались спілкування по телефону, відповідач цікавився сином згодом все змінилось. Відповідач телефонував в стані алкогольного сп'яніння, висловлювався нецензурною лайкою, почав залякувати дитину своїм зверненням до поліції, звинувачуючи її в тому, що вона начеб то вкрала дитину. ОСОБА_6 після таких розмов знов ставав нервовим та плаксивим.

В кінці липня ОСОБА_6 зробили операцію, кошти на яку надала її мати. На сьогоднішній день, ОСОБА_6 чекає обов'язкового післяопераційного огляду у лікаря, який відбудеться через 6 місяців, а також є потреба у закінченні обстеження та лікування у гастроентеролога, ендокринолога та гематолога, оскільки ОСОБА_6 досі має дуже слабке здоров'я.

Зазначила, що вже більше року вона з сином перебувають в Італії. За цей час, вона намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати сина ОСОБА_6. а також виконувати всі інші обов'язки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання спільного сина.

Відповідач, який проживає окремо від дитини, ухиляється від виконання свого обов'язку щодо її утримання, оскільки з моменту припинення шлюбних відносин між сторонами, матеріально своєму синові не допомагає, участі у його вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов'язків, які покладені па нього законом як на батька дитини. За таких умов, вона не має можливості належним чином самостійно, без участі батька, утримувати спільного сина.

У зв'язку із викладеним, просила суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісячно з моменту звернення до суду до досягнення дитини повноліття.

Як вбачається з матеріалів справи, 7 травня 2005 року між сторонами було зареєстровано, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було розірвано.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року, рішення Дніпровського районного суду м. Киї від 16 січня 2015 було скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу відмовлено.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 грудня 20 і 5 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 року скасовано, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2015 року залишено в силі.

Як вбачається з довідки форми 3 № 372 від 18 лютого 2015 року, позивач разом з малолітнім сином - ОСОБА_6. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, на даний час малолітній ОСОБА_6 разом з позивачем проживає на території Італії. Відповідач проживає окремо від дитини за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки № 273 від 24 грудня 201.5 року, виданої Дочірнім підприємством «Торговий Дім Київської кондитерської фабрики ім. Карла Маркса». ОСОБА_4 працює в Дочірньому підприємстві «Торговий Дім Київської кондитерської фабрики ім. Карла Маркса» з 1 серпня 2005 року, на даний час займає посаду вантажника, дохід за період з 1 червня 2015 року по 30 листопада 2015 року склав 34 326,47 гривень.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного га соціальної ) розвитку.

Згідно з вимогами ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них. хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у кістці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

За ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку/доходу батька, яка буде стягуватися як аліменти па дитину, визначається судом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у оправі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд першої інстанції виходив з матеріального стану відповідача, що відповідач має регулярний дохід (заробіток).

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що позивач вивезла дитину до Італії та не надає згоди на побачення, оскільки в матеріалах справи відсутня інформація щодо звернення позивача з приводу цього питання до правоохоронних органів або з відповідним позовом до суду. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України).

Позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини та участі батька у вихованні дитини відповідачем не заявлялось.

Крім того, в матеріалах справи наявні докази того, що на даний час ОСОБА_6 разом з матір'ю знаходиться в Італії на лікуванні, що підтверджується довідками з місцевих лікарень.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що позивачем не надсилалися листи з проханням надання матеріальної допомоги на лікування сина, оскільки в матеріалах справи наявні листи зі зворотними повідомленнями щодо надсилання поштових відправлень (а.с. 71-82).

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлене з дотриманням норм чинного законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді