Справа № 369/3403/16-ц
Провадження № 2/369/1988/16
19 жовтня 2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі
головуючого судді Усатова Д.Д.
при секретарі Кузьменко П.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Києво- Святошинського районного відділу державної міграційної служби України у Київській області, треті особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстрації ,-
У квітні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Києво- Святошинського районного відділу державної міграційної служби України у Київській області, треті особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстрації.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником особового рахунку квартири, що розташована за адресою: с. Софіївська - Борщагівка, Києво- Святошинського району Київської області, пров.ШкільнийАДРЕСА_1. Вищевказана квартира знаходиться у спільній частковій приватній власності по ? частки у власників ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 24.06.2010 р. Вказані особи зареєстровані та проживають у вищевказаній квартирі.
Позивач вказує, що у спірній квартирі зареєстровані, проте не проживають більше двадцяти років ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про що свідчать акти про предмет проживання від 21.08.2015 р. та від 13.10.2015 року, складені депутатом Софіївсько-Борщагівської сільської ради ОСОБА_8, підписані сусідами: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та завірені головою сільської ради ОСОБА_12
До того ж, позивач вказує, що ОСОБА_2 разом з сім»єю проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 у власному будинку.
У позовній заяві позивач наголошує, що вона постійно пропонувала відповідачам знятися з реєстраційного обліку, проте останні на прохання позивача не відреагували, чим створюють позивачу перешкоди у користуванні власністю.
Таким чином, позивач вважає, що відповідачі хоча і зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_2 - Борщагівка, Києво- Святошинського району Київської області, але вже тривалий час не проживають в ній, що дає їй підстави вважати, що вони втратили право користування цим приміщенням.
Протягом розгляду справи представником позивача уточнювались позовні вимоги, посилаючись на вищевикладене та з урахуванням уточнених позовних вимог представник позивач просила суд: визнати ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Зобов»язати Центр надання адміністративних послуг в Київській області зняти з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Києво- Святошинський районний відділ державної міграційної служби України у Київській області в судове засідання не з»явилися, повноважних представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, не зважаючи на те, що були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України.
Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулись до суду із клопотанням про слухання справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.
Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України, суд вважає повідомлення відповідачів про час розгляду справи належним.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК України).
Судом встановлено, що позивачу та третім особам на праві приватної, спільної,часткової власності в рівних долях, належить АДРЕСА_3 - Борщагівка, Києво- Святошинського району Київської області про що свідчить Свідоцтво про право власності на житло від 24.06.2010 р. видане органом приватизації Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області згідно розпорядження № 728 від 24.06.2010 р.
Згідно довідки форми №3 від 29.02.2016 р. за № 108, виданої комунальним підприємством «СОФІЯ» Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в квартирі АДРЕСА_4 зареєстровані: ОСОБА_1 (власник особового рахунку), ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ( треті особа на стороні позивача у справі), ОСОБА_13 (мати), ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (відповідачі).
В обґрунтування своїх вимог позивач надала суду акти від 21.08.2015 р. та від 13.10.2015 р., складені депутатом Софіївсько-Борщагівської сільської ради ОСОБА_8 та підписані сусідами: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та завірені головою сільської ради ОСОБА_12, з яких вбачається, що відповідачі в спірній квартирі не проживають більше 20 (двадцяти) років.
Відповідно до ст. 71 ЖК України за тимчасової відсутності наймача або членів сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд звертає увагу на те, що предметом доказування у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є добровільність виїзду громадянина в інше місце проживання та не проживання у жилому приміщенні понад шести місяців, такі данні підтверджуються належними та допустимими доказами, які відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних у судовому засіданні як свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерті.
Як вбачається з матеріалів справи позивач надаласуду два акти від 21.08.2015 та 13.10.2015 року, на підтвердження не проживання, відповідачів в спірній квартирі.
Таким чином, акти від 21.08.2015 р. та 13.10.2015 р. належним чином затверджені печаткою Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області , доводить факт не проживання відповідачів в квартирі більше двадцяти років, тому відповідають вимогам їх належності та допустимості, як це зазначено в ст.ст. 57-59 ЦПК України, що дає суду підстави дійти висновку про відсутність відповідачів в спірному жилому приміщенні понад шести місяців без поважних на те причин.
Разом з тим, суд звертає увагу на те що в межах розгляду даної справи та оцінюванні доказів наданих сторонами у справі, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Отже, відповідачі, будучи зареєстрованими в жилому приміщенні, там не проживають, не маючи перешкод в користуванні ним, своїх речей там не зберігають, жилою площею не цікавляться, витрат по її утриманню не несуть, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за ними право користування жилим приміщенням, не вчиняють.
В постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.03.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» /з наступними змінами / роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України ) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ст. 71 ЖК України у суду є всі підстави визнати відповідачів такими, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 21 в буд.1 по пров. Шкільному в с. Софіївська - Борщагівка, Києво- Святошинського району Київської області.
Керуючись ст.ст. 15 ч.1,16, ч. 1 ст.20 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР, ст.ст. 3,4,ч.1 ст.10,ч.ч.1,2 ст.11,57-60, 209, 212-215,218, 224, 226 ЦПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.
Зобов»язати Центр надання адміністративних послуг в Київській області зняти з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 183,70 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 183,70 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 183,70 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання рішення.

Суддя: Д. Д. Усатов