Справа № 495/1194/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016 м. Білгород - Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі : головуючої судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Мамончик К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському клопотання представника відповідача Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України про визнання незаконним та недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом до Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України про визнання незаконним та недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, вказуючи, що 16 жовтня 1997 року відповідачу Дослідно-виробничому господарству «Андріївське» на підставі рішення Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 03.10.1996 року № 149-ХХІІ був виданий ОСОБА_3 акт на право постійного користування землею серії І-ОД № 063599. Даний акт позивачі вважають таким, що має бути визнаний незаконним та недійсним, оскільки, як вказують позивачі, даний акт видано на підставі рішення Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 03.10.1996 року № 149-ХХІІ яке є сфальсифікованим та підробленим; видачею цього акту порушено права працюючих в підприємстві «Елітно-насінницьке дослідне господарство «Андріївське» ім.. ОСОБА_4 мешканців с. Андріївка та с. Розкішне.

У судовому засіданні представники відповідача Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримали заявлене клопотання про закриття провадження у справі, яке мотивували тим, що в даному випадку спір стосується рішення субєкта владних повноважень та стороною у справі є орган місцевого самоврядування, у звязку з чим, як вказують представники відповідача, справа підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. На підставі викладеного та з посиланням на статті 17 , 18 КАС України, ч. 1 ст.. 205 ЦПК України, просять суд закрити провадження у справі, оскілки даний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

Представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні цього клопотання та пояснив, що даний спір підлягає розгляду у порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав представника позивача ОСОБА_7, також просив суд відмовити у задоволенні цього клопотання.

Представник відповідача - Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області у судовому засіданні залишила вирішила даного клопотання на розсуд суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

У судовому засіданні встановлено, що предметом спору є оспорювання законності та дійсності Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, який виданий на імя відповідача, тобто оспорювання права відповідача на постійне користування земельною ділянкою, відновлення порушеного права зі сторони позивачів, які претендують на користування вказаною земельною ділянкою. Таким чином, між сторонами існує спір про право, що, в свою чергу, виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст.1 ЦПК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини) , засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Таким чином, співвласники майна можуть захищати свої права в суді шляхом звернення до суду з цивільним позовом.

Факт того, що відповідач - Андріївська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області є субєктом владних повноважень, не змінює правової природи спірних відносин, оскільки характер домінуючого інтересу у спору є приватноправним, а не публічно-правовим.

Оскільки заявлені у вищевказаній справі позивачами позовні вимоги випливають з відносин, що мають приватноправний характер, то орган місцевого самоврядування в цих відносинах виступає як субєкт права власності, а не як субєкт владних повноважень. Прийняття Андріївською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області рішення, на підставі якого у подальшому був виданий оспорюваний позивачами ОСОБА_3 акт, є етапом реалізації волі відповідача на отримання у власність спірної земельної ділянки, і це не змінює правову природу спірних відносин, та не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Також, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 21, 22 постанови Пленуму «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначив, що ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Відповідно до висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 року по справі № 21-34а15, від 17.02.2015 року по справі № 21-551а14, від 11 листопада 2014 року по справі № 21-493а14, від 09.12.2014 року по справі 21-308а14, якщо у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Тобто, відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI "Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності", про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК).

За правилами цивільного судочинства розглядаються спори щодо договорів та інших правочинів, укладених відповідно до норм ЦК, інших актів цивільного законодавства, оскільки вони відрізняються від адміністративних договорів, спори щодо яких розглядаються адміністративними судами, тим, що згідно зі статтею 3 КАС адміністративний договір - це дво- або багатостороння угода, зміст якої становлять права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди. Для таких спорів характерна наявність відносин влади і підпорядкування, а для правочинів, укладених згідно із цивільним законодавством за участю суб'єкта владних повноважень, відносини грунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності.

Згідно позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, їх позовні вимоги полягають у визнанні незаконним та недійсним Державного акту на право постійного користування землею, виданого на імя відповідача - Дослідно-виробничого господарства «Андріївське». Приймаючи до уваги вищевикладене, та враховуючи, що в даному випадку управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи відповідача Дослідно-виробничого господарства «Андріївське» (Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України), в такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.Таким чином, компетенція адміністративних судів, встановлена статтею 17 КАС України, на цей спір не поширюється.

Керуючись ст.ст. 27, 209-210, 212-215 України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Андріївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Державного підприємства «Дослідне господарство «Андріївське» Інституту сільського господарства Причорноморя Національної академії аграрних наук України про визнання незаконним та недійсним Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подання протягом 5 днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: