Справа № 201/5366/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України/

15 червня 2016 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона є дочкою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 24 вересня 1997р. серії I-КИ № 438935. 02 серпня 2005 року ОСОБА_3 померла. До шлюбу мати мала прізвище ОСОБА_2, батько: ОСОБА_4, мати: ОСОБА_5.

11 березня 2008 року ОСОБА_4 помер, про що був складений актовий запис № 2247 від 14.03.2008р.. ОСОБА_4 не залишив заповіту, у зв'язку із чим, відповідно до ст.1223 ЦК України, коло його спадкоємців визначається згідно із законом. Її мати як дочка ОСОБА_4 відносилась до спадкоємців першої черги після смерті свого батька. Однак на момент смерті ОСОБА_4 його дочка та її мати ОСОБА_3 вже була померлою, у зв'язку із чим вона як її дочка та онука ОСОБА_4 є спадкоємцем тієї частки спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_4, що мала належати її матері як спадкоємцю першої черги за законом.

До першої черги спадкоємців ОСОБА_4 за законом належали також його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2. Після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини, а ОСОБА_5 звернулася із заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2 Враховуючи, що на момент смерті ОСОБА_4 вона за правом представлення мала право на частку у спадщині, яка б належала її матері, але була малолітньою, вона вважається такою, що прийняла належну їй спадщину. Таким чином, після смерті ОСОБА_4 його спадкоємцями, які прийняли спадщину, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Враховуючи відмову ОСОБА_5 від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_2, частка ОСОБА_1 становить 1/3 від спадщини, частка ОСОБА_2 - 2/3 від спадщини.

За життя ОСОБА_4 набув 57/100 частини домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Гаражна, 38. Вказане майно було набуте під час перебування ОСОБА_4 у шлюбі із ОСОБА_5 Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно зі ст.28 КпШСУ в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 належить 1/2 частина вказаного майна, що становить, відповідно 285/1000 частини домоволодіння по вул. Гаражна, 38 в м. Дніпропетровську. Решта 285/1000 частини домоволодіння по вул. Гаражній, 38 в м. Дніпропетровську були власністю ОСОБА_5. Вказане майно було успадковане: ОСОБА_1 - в частці 95/1000 частини домоволодіння, ОСОБА_2 - в частці 190/1000 частини домоволодіння.

07 вересня 2015р. померла ОСОБА_5, яка також не залишила заповіту. Оскільки на момент відкриття спадщини її мати є померлою, то вона як онука спадкодавця, має право на частину спадщини, яка б належала її матері як спадкодавцеві І черги за законом. Так, ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, також із відповідною заявою звернувся й ОСОБА_2 як син спадкодавця. Отже 285/1000 частини домоволодіння по вул. Гаражній, 38 в м. Дніпропетровську, які належали ОСОБА_5, були успадковані: ОСОБА_1 - у частці 1425/10000, ОСОБА_2 - у частці 1425/10000., тобто з 07 вересня 2015 року вона є власником 95/1000 та 1425/10000 частин вищезазначеного домоволодіння, що в цілому складає 2375/10000 або 19/80 частин домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Гаражна, 38 в зв'язку з чим і звернулася до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 24 березня 2016р. їй було відмовлено, тому позивач просила суд визнати за нею право власності на 19/80 частини домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Гаражна 38 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

В судове засідання позивач не з*явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від представника позивача надійшла заява про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з*явився, про день час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлені, просили слухати справу за їх відсутності.

Відповідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження від 24 вересня 1997 року серії I-КИ № 438935 /а.с. 8/.

31 серпня 2005 року ОСОБА_3 померла, про що був складений актовий запис № 7095 від 02 вересня 2005 року /а.с.11/

До шлюбу ОСОБА_3 мала прізвище ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 22 липня 1983 року серія 111-КИ № 270199 /а.с.9/, та була дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.10/.

11 березня 2008 року помер ОСОБА_4, про що був складений актовий запис № 2247 від 14 березня 2008 року /а.с.12/. ОСОБА_4 не залишив заповіту, у зв'язку із чим, відповідно до ст.1223 ЦК України, коло його спадкоємців визначається згідно із законом.

Згідно зі ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦКУ у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1278 ЦКУ частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Мати позивачки, ОСОБА_3 як дочка ОСОБА_4 відповідно до ст. 1261 ЦК України відносилась до першої черги спадкоємців, однак оскільки на момент смерті ОСОБА_4 його дочка та мати позивача ОСОБА_3 вже була померлою, позивач є спадкоємцем тієї частки спадщини, яка залишилася після ОСОБА_4, що мала належати її матері як спадкоємцю першої черги за законом.

До першої черги спадкоємців ОСОБА_4 за законом належали також його дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2.

Згідно спадкової справи № 975-08 померлого ОСОБА_4, ОСОБА_2 звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, а ОСОБА_5 звернулася із заявою про відмову від спадщини на користь ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦКУ спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч.2 ст.1274 ЦКУ спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Разом з тим, згідно з ч.4 ст.1268 ЦКУ малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Враховуючи, що на момент смерті ОСОБА_4 позивач за правом представлення мала право на частку у спадщині, яка б належала її матері, але була малолітньою, то ОСОБА_1 вважаюся такою, що прийняла належну їй спадщину.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 його спадкоємцями, які прийняли спадщину, є ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Враховуючи відмову ОСОБА_5 від своєї частки у спадщини на користь ОСОБА_2, частка ОСОБА_1 становить 1/3 від спадщини, частка ОСОБА_2 - 2/3 від спадщини.

За життя ОСОБА_4 набув право власності на 57/100 частини домоволодіння за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Гаражна, 38. Дане домоволодіння було набуте під час перебування ОСОБА_4 у шлюбі із ОСОБА_5

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно зі ст.28 КпШСУ в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Отже, до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 належить 1/2 частина вказаного майна, що становить, відповідно 285/1000 частини домоволодіння по вул. Гаражна, 38 в м. Дніпропетровську. Решта 285/1000 частини домоволодіння по вул. Гаражній, 38 в м. Дніпропетровську були власністю ОСОБА_5.

Вказане майно було успадковане: ОСОБА_1 - в частці 95/1000 частини домоволодіння, ОСОБА_2 - в частці 190/1000 частини домоволодіння.

Згідно зі ст.5 ст.1268 ЦКУ незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

07 вересня 2015р. померла ОСОБА_5, яка також не залишила заповіту.

Оскільки мати позивача на момент відкриття спадщини є померлою, а ОСОБА_1 як онука спадкоємця, має право на частину спадщини, яка б належала її матері як спадкоємцю І черги за законом, ОСОБА_1 звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, однак їй було відмовлено в зв*язку з відсутністю правовстановлюючих документів .

Отже 285/1000 частини домоволодіння по вул. Гаражній, 38 в м. Дніпропетровську, які належали ОСОБА_5, були успадковані: ОСОБА_1 - у частці 1425/10000, ОСОБА_2 - у частці 1425/10000.

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За вимогами ст.ст.328-330 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність прав власності не випливатиме із закону.

Згідно з п.п.5 п. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. правовстановлювальним документом, на підставі якого провадиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права виникають із дій осіб, що передбачені актами, цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання і у випадку невизнання права особи, вона згідно вимог ст.16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права.

Враховуючи вищенаведене суд вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 95/1000 та 1425/10000 частин домоволодіння № 38 розташованого по вул. Гаражна в м. Дніпропетровську, що в цілому складає 2375/10000 або 19/80 частин домоволодіння.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 19/80 частини домоволодіння № 38 яка розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гаражна в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О. Демидова