Справа № 692/886/16-ц
Провадження № 2/692/405/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді - Чепурного О.П., при секретарі - Бубир В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Драбів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з цивільним позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. В позовній заяві вказувала, що 12.09.2013 року близько 16:20 години в смт Драбів Драбівського району Черкаської області ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись в напрямку від вул. Леніна по вул. Івана Франка, виїжджаючи на перехрестя з круговим рухом вулиць Івана Франка - Радянська - Гагаріна, тобто змінюючи напрямок свого руху, не переконався у безпеці свого маневру та створив небезпеку для мопеда «Дельта», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та здійснив зіткнення з останнім, який виїхав з вул. Гагаріна на вказане перехрестя, чим, згідно висновку автотехнічної експертизи № 4/125 від 02.04.2015 року, грубо порушив ПДР України, а саме, п. 10.1. Внаслідок даного зіткнення водій мопеда ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми грудної клітки з переломом восьмого ребра справа та восьмого, дев'ятого, десятого ребер зліва, травми голови зі струсом головного мозку, скальповані рани м'яких тканин обох колінних суглобів, що, згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи № 52-к від 29.09.2014 року, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер і вона була визнана потерпілою стороною згідно законодавства України. Крім зазначеного, внаслідок протиправних дій була спричинена також моральна шкода. В момент вчинення ДТП з вини відповідача, ОСОБА_4 переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, образи, обурення, тривоги, страху за своє здоров'я та життя. В подальшому ОСОБА_4 був вимушений проходити лікування, терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури. Впродовж всього періоду лікування він почувався незручно, дискомфортно. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, душевні страждання.

У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю та просила суд його задоволити.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, просив суд залишити його без задоволення, з підстав вказаних в письмових запереченнях. В запереченнях проти позову вказував, що оскільки позивач просить стягнути з нього матеріальну та моральну шкоду, яку пов'язує з подіями, що мали місце 12.09.2013 року, то позов подано з порушенням строків давності, визначених в ст. 257 ЦПК України, при цьому позивачем не заявлено клопотання про поновлення судом строків давності, не наведено з яких причин ці строки пропущено, що є підставою для залишення даного позову без розгляду. У порушення вимог ст.ст. 57 і 60 ЦПК України, позивачем не підтверджено належними доказами свої доводи, зокрема, щодо обставин, на які посилається позивач в даному позові, та те, що саме він завдав моральної шкоди позивачу, пов'язаної з лікуванням та у зв'язку з ушкодженням здоров'я і знищенням майна. Ухвалою Драбівського районного суду від 22.09.2016 року його звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності. Зі змісту даної ухвали вбачається, що цивільний позов в даному кримінальному провадженні не розглядався. Позивач не є особою, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди. Припущення позивача, що він повинен відшкодувати матеріальну та моральну шкоду позивачу, ґрунтується на тому, що з його вини завдано тілесні ушкодження ОСОБА_4, але належних доказів на підтвердження цих припущень позивач суду не надав. Позивач помилково вважає, що до неї після смерті ОСОБА_4 перейшло в порядку правонаступництва право вимоги про відшкодування витрат як майнового, так і немайнового характеру, оскільки чинним законодавством не передбачено правонаступництво щодо відшкодування особистих немайнових та майнових втрат. Додані до позовної заяви чеки та інші документи не є належними доказами, що підтверджують витрати на лікування, понесені позивачем у сумі 1183, 94 грн., так як ліки можна придбати лише по рекомендації лікаря, що оформляється рецептом на ліки або зазначається в амбулаторній карточці, в якій є запис, що саме ці ліки були призначені хворому після встановлення відповідного діагнозу. Також, наявність відповідної шкоди, протиправність діяння, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням та його вини позивачем не доведено, а тому його обов'язку сплачувати на користь позивача зазначених у позові коштів немає. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов до наступного.

Згідно копії свідоцтва про народження, позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть. Відповідач визнає факт, що позивач є спадкоємцем свого батька. Ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 22.09.2016 року по справі № 692/564/16-к ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв'язку із закінченням строків давності. Судом було встановлено, що він обвинувачувався в тому, що 12.09.2013 року близько 16:20 години в смт Драбів, керуючи автомобілем ВАЗ-2107, створив небезпеку для мопеда «Дельта» під керуванням гр. ОСОБА_4 (батька позивачки по справі) та здійснив зіткнення з останнім, чим, згідно висновку авто технічної експертизи, грубо порушив ПДР України. Внаслідок даного зіткнення водій мопеда «Дельта» ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, що згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я. Як зазначено в ухвалі суду ОСОБА_2 в судовому засіданні вину у пред'явленому йому обвинуваченні визнав повністю та не заперечував проти закриття кримінального провадження щодо нього з нереабілітуючих підстав. По даному кримінальному провадженню позивач є потерпілою, що вбачається як з самої вищевказаної ухвали суду, так і з постанови про визнання особи потерпілою заступника начальника СВ Драбівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_5 від 10.06.2016 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачем надано суду копії квитанцій та товарних чеків на купівлю ліків та медичних товарів, проте, доказів, що саме ці ліки та товари були призначені лікарем з метою лікування хворого суду не надано. Ч. 4 ст.60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином позивач не довів суду належними та допустити доказами розмір нанесення матеріальної шкоди відповідачем.

Також суд вважає, що позивач не має права на відшкодування їй моральної шкоди, яка була завдана внаслідок кримінального правопорушення її батьку, на яку позивач вказує у позові.Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Ч. 2 ст. 608 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання припиняється смертю кредитора (в даному випадку батько позивача, якому було завдано моральну шкоду), якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. Відтак, оскільки моральна шкода була завдана не позивачу, а її батьку ОСОБА_4, і була тісно з ним пов'язана, суд вважає, що підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог не має.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 11, 23, ч. 2 ст. 509, ч. 2 ст. 608, ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60, ст.ст. 57, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана сторонами протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Черкаської області через Драбівський районний суд Черкаської області.

Головуючий:

Повний текст рішення виготовлено 25.10.2016 року