Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укргазпромбанк» про визнання зобов'язання за договором споживчого кредиту припиненим у зв'язку з належним виконанням, про визнання недійсною додаткової угоди до договору іпотеки, визнання припиненим договору іпотеки, скасування обмеження і обтяження, накладених на нерухоме майно за договором іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила визнати зобов'язання за договором споживчого кредиту від 20 квітня 2011 року № 2-Ф-КЛ/11-У станом на 13 вересня 2011 року припиненим у зв'язку з належним виконанням; визнати припиненим з 13 вересня 2011 року договір іпотеки від 20 квітня 2011 року, згідно з яким передано в іпотеку садовий будинок, житловий будинок садибного типу, загальною площею 269,8 кв. м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і визнати недійсним з моменту укладення додаткову угоду до цього договору іпотеки та скасувати обмеження та обтяження накладенні на нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 20 квітня 2011 року.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що 20 квітня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Укргазпромбанк» (далі - ПАТ «Укргазпромбанк») та ОСОБА_5 був укладений договір споживчого кредиту № 2-Ф-КЛ/11-У, за яким банк надав позичальнику грошові кошти (кредит) у вигляді відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі на умовах, визначених цим договором. Кредит позичальнику надано строком до 19 квітня 2014 року включно.

У п. 2.2 договору споживчого кредиту зазначено, що кредит надається у сумі 400 тис. грн, яка додатковою угодою № 1 до договору споживчого кредиту від 20 вересня 2011 року була збільшена до 600 тис. грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 20 квітня 2011 року між ПАТ «Укргазпромбанк» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, за яким останній передав в іпотеку садовий будинок, житловий будинок садибного типу, загальною площею 269,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 10 грудня 2014 року, що набрало законної сили, у справі за позовом ПАТ «Укргазпромбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором встановлено, що ПАТ «Укргазпромбанк» було надано позичальнику ОСОБА_5 кредит у загальному розмірі 1 320 000 грн у вигляді відновлювальної кредитної лінії. Вказаним рішенням встановлено, що позичальник ОСОБА_5 отримував кредитні кошти декількома траншами, періодично погашаючи заборгованість. При цьому, при отриманні чергового траншу, сума заборгованості ОСОБА_5 за цим кредитним договором не перевищувала встановлений кредитний ліміт у розмірі 600 тис. грн. Загальна сума отриманих кредитних коштів позичальником рівна 1 320 000 грн, а загальна сума погашених коштів - 720 тис. грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, суди при розгляді цієї справи дійшли правильного висновку, що погашення позичальником коштів у розмірі 720 тис. грн - не є погашенням кредиту вцілому станом на 13 вересня 2011 року, як стверджує позивач, оскільки загальна сума отриманих ОСОБА_5 коштів у вигляді відновлювальної кредитної лінії становить 1 320 000 грн, з яких позичальником погашено лише 720 тис. грн, тоді як строк повернення кредитних коштів встановлено до 19 квітня 2014 року.

З урахуванням вказаного, суди обґрунтовано вважали, що твердження позивача про те, що позичальником ОСОБА_5 зобов'язання за договором споживчого кредиту виконані повністю є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та встановленими у рішенні апеляційного суду Закарпатської області від 10 грудня 2014 року, що набрало законної сили, обставинами.

Крім того, цим же рішенням суду з ОСОБА_4 стягнуто на користь ПАТ «Укргазпромбанк» заборгованість за кредитним договором від 20 квітня 2011 року у розмірі 304 385,68 грн, в межах вартості майна успадкованого за померлим ОСОБА_5

Вказані обставини спростовують доводи ОСОБА_4 про належне виконання зобов'язань за договором споживчого кредиту від 20 квітня 2011 року позичальником ОСОБА_5, а тому суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання зобов'язання за договором споживчого кредиту станом на 13 вересня 2011 року припиненим у зв'язку з належним виконанням та у похідних вимогах про визнання припиненим з 13 вересня 2011 року договору іпотеки від 20 квітня 2011 року, визнання недійсним з моменту укладення додаткової угоди до цього договору іпотеки та скасування обмежень та обтяжень накладених на нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 20 квітня 2011 року.

На підставі вказаного колегія суддів дійшла висновку, що суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення про відмову в задоволенні позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 28 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана