АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Качана В.Я., Рейнарт І.М.

при секретарі Грабовій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» про зарахування суми в рахунок оплати заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року,

встановила:

31.07.2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційна контора «Житлоексплуатація» ( далі - ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація») звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є власником чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1.

З 10.03.2006 р. ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» є балансоутримувачем вказаного будинку, забезпечує його обслуговування та експлуатацію внутрішньо будинкових тепло-, газо-, енерго-, водопостачання та водовідведення.

12 травня 2011 р. ОСОБА_1 уклав з ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» договір про надання житлово-комунальних послуг №6/42, за яким зобов'язався перераховувати кошти за надані житлово-комунальні послуги на рахунок позивача кожного місяця у строк до 20 числа місяця, наступного за тим, у якому були надані послуги, а на початку квітня 2013 р. - попередив про розірвання всіх договірних відносин.

Оскільки ОСОБА_1, як споживач житлово-комунальних послуг, добровільно та в повному обсязі не сплачує кошти за надані послуги, ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» просило стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.02.2012 р. по 31.06.2014 р. в сумі 21 085,89 грн. та судові витрати по справі.

У подальшому ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» збільшило розмір заявлених позовних вимог і просило стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.02.2012 р. по 01.05.2014 р. у розмірі 20 495,89 грн., інфляційні втрати в сумі 14 262,28 грн., 3% річних за користування чужими коштами у розмірі 1 314,42 грн.

09.04.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація», в якому просив зарахувати суму у розмірі 15 032 грн. 19 коп. в рахунок оплати заборгованості по сплаті послуг з постачання гарячої, холодної води та централізованого опалення за період з вересня 2011 року по січень 2014 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 17 грудня 2012 року він сплатив кошти в сумі 15032,19 грн. відповідно до судового наказу Солом'янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2012 року. В подальшому вказаний судовий наказ було скасовано. У відповідності до вимог ст.601 ЦК України в березні 2015 року він прийняв рішення про здійснення зарахування вказаних коштів в рахунок сплати послуг з постачання гарячої, холодної води та централізованого опалення за період з вересня 2011 року по січень 2014 р., проте ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» зарахувало вказані кошти в рахунок заборгованості за період з 01.06.2009 р. по 31.01.2012 р., що свідчить про невідповідність вказаних дій вимогам чинного законодавства України.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 р. позов ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» заборгованість по оплаті за користування комунальними послугами за період з 01.02.2012 р. по 01.05.2014 р. в сумі 20 495,89 грн., штрафні санкції у вигляді 3% річних в розмірі 1314,42 грн. та втрати від інфляції в розмірі 14 262,28 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 р. та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю, зустрічний позов задовольнити.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції неповно та неправильно з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зазначив, що суд першої інстанції не дослідив, чи були фактично надані послуги в повному обсязі, оскільки існує ряд послуг, які позивач не може надавати, в тому числі утримання сміттєпроводу, який не працює з моменту введення будинку в експлуатацію. З метою встановлення факту надання та об'єму наданих послуг ним було заявлено клопотання про витребування відповідних доказів, яке залишено без розгляду. Визнаючи розмір заборгованості за теплову енергію суд не дослідив показники засобів обліку, які встановлені у будинку та послався на розрахунки позивача.

Крім цього, судом не досліджено питання врахування пільг багатодітним родинам, чи існують договірні стосунки між сторонами. За таких підстав суд дійшов безпідставного висновку про існування у нього обов'язку по сплаті штрафних санкції за несвоєчасні розрахунки за договором.

Ухвалюючи рішення, суд не здійснив дослідження порядку зарахування взаємних заборгованостей за його заявою про залік зустрічних вимог та не з'ясував, чи надав позивач у встановленому законом порядку рахунки на оплату і чи існує взагалі порушення в частині своєчасної оплати виставлених йому рахунків.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач відповідно до свідоцтва про право власності від 17.01.2007 р. є власником квартири АДРЕСА_1 складається з 4 кімнат жилою площею 57,90 кв.м., загальною площею 106,70 кв.м. (а.с.20 т.1).

Відповідно до довідки форми №3 від 29.07.2014 р. у вказаній квартирі крім відповідача зареєстрована його дружина ОСОБА_3 та троє малолітніх дітей (а.с.24 т.1).

Вказаний будинок знаходиться на балансі ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація».

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 ч.1 ст.20 цього Закону передбачене право споживча одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Споживач також зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 травня 2011 року між ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» та ОСОБА_1 було укладено договір №6/42 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.6-8 т.1).

Відповідно до умов вказаного договору, невідкладною частиною договору є копія Розпорядження КМДА №933 від 10.11.2010 р. про встановлення тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (п.2). Виконавець надає послуги відповідно до затвердженого органом місцевого самоврядування рішення про структуру тарифів (п.3).

Відповідно до п.21 вказаного договору, цей договір укладається протягом одного календарного року і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з приводу розірвання договірних відносин (а.с.12 т.1).

Відповідно до ч.3 ст.651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо права на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Разом з тим, відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Доказів неотримання чи несвоєчасного (або не в повному обсязі) отримання відповідачем житлово-комунальних послуг в спірний період суду першої інстанції надано не було.

Крім цього, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-6 цс13, законодавством не передбачено можливості звільнення особи від сплати за отримані послуги у випадку ненадання окремих житлово-комунальних послуг. Згідно зі статтею 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання.

Судом встановлено, що заборгованість відповідача за період з 01.02.2012 р. по 01.05.2014 р. становила 20495,89 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, рахунки на оплату житлово-комунальних в спірний період з здійснено з урахуванням встановленого тарифу (а.с.57-62 т.1).

Згідно з вимогами ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін, як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Питання якості житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем у вказаному будинку, а також перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинку і прибудинкової території у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі, не було предметом розгляду в даній справі.

За відсутності доказів звернення та неможливості отримання у позивача відомостей щодо об'єму наданих послуг, показників засобів обліку, які встановлені в будинку, залишення без розгляду судом першої інстанції клопотання про витребування вказаної інформації не вплинуло на результат вирішення справи.

Разом з тим, відповідач не позбавлений можливості захистити своє право в суді у випадку заподіяння діями позивача шкоди його майну внаслідок незадовільного утримання будинку чи надання не в повному обсязі послуг, відповідно до законодавства.

Доводи позивача в частині неврахування наявних у нього пільг є необґрунтованими.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи розрахунків, при виставленні рахунків на оплату житлово-комунальних послуг ТОВ «ЖЕК «Житлоексплуатація» було враховано 50% знижку за користування житлом та комунальними послугами у відповідності до поданої заяви від 30.11.2011 р. (а.с.16 т.1)

Суд першої інстанції дійшов також обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 квітня 2012 року Солом'янським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ЖЕК «Житлоексплутація» заборгованості по оплаті квартирної плати та користування комунальними послугами в сумі 14 924,89 грн. за період з 01.06.2009 р. по 31.01.2012 р. та судового збору в розмірі 107,30 грн.

Вказаний наказ було виконано відповідачем в добровільному порядку.

Подальше скасування вказаного судового наказу, за відсутності судового рішення про поворот виконання, не може бути підставою для задоволення вимоги ОСОБА_1 про зарахування сплаченої ним заборгованості в рахунок оплати послуг з постачання гарячої холодної води та централізованого опалення за період з вересня 2011 року по січень 2014 року.

У відповідності до положень ст.601 ЦК України припинення зобов'язання зарахуванням можливе за наявності у сторін зустрічних однорідних вимог.

Крім цього, як вбачається з листа ТОВ «ЖЕК «Житлоексплутація», сплачені за судовим наказом кошти були зараховані в рахунок оплати заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.06.2009 р. по 31.01.2012 р., тобто вказана сума грошових коштів була зарахована, в тому числі, і за той період, за який ОСОБА_1 просив її зарахувати.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді:

Справа №22-ц/796/3062/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.