Справа № 490/1390/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Миколаїв

Суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Подзігун Г.В., розглянувши матеріали подання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з поданням, в якому просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання зобов'язань у зведеному виконавчому провадження по примусовому виконанню виконавчих листів № ц12-1402/10, виданого 29.03.2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва, та № 490/8178/13-ц, виданого 13.01.2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва.

Вимоги заяви обґрунтував тим, що на примусовому виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі - Відділ) знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання вищезазначених виконавчих листів. Від виконання рішення суду боржник ухиляється, у зв'язку з чим, на думку державного виконавця, слід обмежити його право на виїзд за межі України, оскільки виїзд боржника за кордон, на її думку, унеможливить виконання рішень суду..

Вивчивши доводи подання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні подання слід відмовити за безпідставністю його вимог виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Зі змісту подання вбачається, що у Центральному відділі державної виконавчої служби ММУЮ на виконанні знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № ц12-1402/10, виданого 29.03.2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 269 979 грн. 65 коп., а також виконавчий лист № 490/8178/13-ц, виданого 13.01.2014 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості у розмірі 47 905 грн. 45 коп.

Державним виконавцем було здійснено ряд дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", спрямованих на примусове виконання виконавчого документу.

Так, згідно з відповідями з БД «Автомобіль» за боржником зареєстровано транспортний засіб, на який накладено арешт та який оголошено у розшук постановою від 22.06.2015 року.

Відповідно до відповіді з органів Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржника від 22.06.2015 року, відсутня інформація щодо боржника, номерів рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах.

Боржник на теперішній час працює у ТОВ «Ян марк-термінал», у звязку з чим 22.06.2015 року державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на доходи боржника та направлено до ТОВ «Ян марк-термінал», однак станом на 11.02.2016 року кошти на рахунок Відділу в рахунок погашення заборгованості не надходили.

На теперішній час усе рухоме та нерухоме майно боржника арештовано, у звязку з чим відповідні записи внесено до реєстрів речових прав на рухоме та нерухоме майно.

В той же час, станом на 11.02.2016 року рішення суду боржником не виконано.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-XII громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно з ч. ч.2, 4 ст.6 Закону «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено. Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення подання державного виконавця не вбачається, оскільки до подання не долучено документів про те, що державним виконавцем відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" були прийняті всі можливі та необхідні заходи щодо виконання виконавчого документу протягом тривалого часу з дня відкриття виконавчого провадження. Зокрема, до подання не долучено жодних доказів про те, що боржник від виконання зобов'язань за виконавчими документами ухиляється; не долучено даних про те, що державним виконавцем приймалися заходи щодо виконання в примусовому порядку стягнення з боржника заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на майно, на яке накладено арешт. Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон, суб'єкт подання не надав доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України, тобто наявність лише самого зобов'язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Таким чином в задоволенні подання слід відмовити за безпідставності його вимог.

Керуючись ст. ст. 208-210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН