Справа № 203/1907/16-ц
Провадження № 2/0203/838/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Заярній А.Ю.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 про визнання кредитного договору частково недійсним

встановив:

25 квітня 2016 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «Родовід Банк» про визнання недійсними пунктів 1.5. та 3.6. кредитного договору №35/АА-00020.08.2, укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ «Родовід Банк». В обґрунтування позовних вимог зазначала, що пункти договору 1.5, яким передбачена процентна ставка 13% річних та п.3.6, яким передбачена пеня за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів в розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, є такими, що не відповідають вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки розмір пені складає більш ніж 50% вартості кредиту. На думку позивачки такі умови договору є несправедливими відносно споживача, у звязку цим пункти, як такі що суперечать змісту актів цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам згідно ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України є недійсним,

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, наполягаючи на задоволенні вимог в повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечуючи тим, що при укладенні договору позивач на власний розсуд обрала вид кредитування, з усіма умовами договору була ознайомлена відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», погодилася з ними, підписавши договір та в подальшому належним чином виконувала зобовязання, тому підстав для визнання договору або його окремих пунктів недійсними немає. Крім того, представник відповідача вказував, що аналогічні вимоги вже були предметом розгляду Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі № № 203/7565/14-ц і в їх задоволенні було відмовлено.

Представник третьої особи в судове засіданні не зявився, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, приходить до наступного.

Встановлюючи фактичні обставини справи суд виходить з приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2015 року у цивільній справі № 203/7565/14-ц, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах від 24 лютого 2016 року, було відмовлено в аналогічних позовних вимогах ОСОБА_4 до ПАТ «Родовід Банк», третя особа без самостійних вимог ОСОБА_5.

Судом було встановлено, що 07 травня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір №35/АА-00020.08.2 умови якого є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України. Так, відповідно до п.п.1.1., 1.2, 12.1 договору банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 21136,84 долари США строком до 07 травня 2015 року для придбання автомобіля за договором купівлі-продажу автомобіля № 0864 від 06 травня 2008 року.

Пунктом 1.5 договору передбачена процентна ставка за кредитом в розмірі 13,00 % річних.

ОСОБА_4 було доведено до відома детальний розпис сукупної вартості кредиту в день укладення кредитного договору, про що свідчить підпис позичальника у додатку №1 до договору, що відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

В свою чергу ОСОБА_4, одержавши 07 травня 2008 року від банку кошти в сумі 21136,84 долари США, що підтверджується заявою на видачу готівки №1346_4 від 07 травня 2008 року та заявою на відкриття кредитної лінії, зобов'язалася використати кредит за цільовим призначенням, здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за кредитом щомісяця ануїтетними платежами з до 10 числа кожного місяця в сумі 385,83 долари США шляхом внесення готівкою чи перерахуванням зі свого поточного рахунку на рахунок № 0436.840 (п.3.1, 3.5 договору).

Належне виконання зобовязання відповідачем зі сплати суми основного боргу, процентів за користування кредитом і пені, забезпечені особистою порукою ОСОБА_3 за договором поруки, укладеним 07 травня 2008 року відповідно до ст. 553 ЦК України.

Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст.526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Частинами 1, 2 ст.536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Так, відповідно до п. 3.6 договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, позичальник зобовязується сплачувати банку за кожний день прострочення пеню в розмірі 1.6% від суми простроченої заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями частини п'ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Таким чином, системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання такого положення недійсним.

Оскільки в спірному договорі плата за обслуговування кредиту є незмінною величиною відповідно до п.3.1.1 385,83 долари США щомісяця, то такі умови не суперечать положенням ст. 11 та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом у цивільній справі № 203/7565/14-ц було встановлено, що ОСОБА_4 при укладанні кредитного договору дійсно була ознайомлена з усіма умовами договору, розміром процентної ставки, розміром пені у випадку порушення строків погашення та особисто підписала і договір, і додаток з розрахунком сукупної вартості кредиту, отримала примірник договору.

Що ж стосується позивачки, то вона не є стороною кредитного договору, положення якого просить визнати недійсними, грошових коштів від банку не одержувала, споживачем фінансових послуг не є, а її зобовязання за договором поруки є загальними цивільно-правовими заходами забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором. Суд також відзначає, що позивачка була залучена до участі у цивільній справі № 203/7565/14-ц як третя особа без самостійних вимог, тому мала процесуальні можливості доводити недійсність спірних пунктів кредитного договору у вказаній цивільній справі та оскаржувати у встановленому законом порядку ухвалене судом рішення.

З наведених підстав позов задоволенню не підлягає.

За результатами розгляду справи, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог, згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 92, 97, 203, 204, 215, 536, 546, 549, 648, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного Товариства «Родовід Банк» про визнання кредитного договору частково недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 30.09.2016 р.

Суддя С.В. Єдаменко