Справа № 351/2080/15-ц
Номер провадження №2/351/284/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді - Сегіна І.Р.,

з участю секретаря - Маланчук С.Г.,

позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у попередньому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільному майні. Позовні вимоги мотивувала тим, що 14.10.1979 р. зареєстрували із відповідачем шлюб. Рішенням Снятинського районного суду від 10.12.2010р. шлюб між ними розірвано. 12.07.2012р. зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 та змінила прізвище із "ОСОБА_1" на "ОСОБА_1". 14.05.1980 р. вона з відповідачем спільно придбала житловий будинок по АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу. Оскільки договір підписаний відповідачем, то і реєстрація права власності здійснена на нього. За час проживання у шлюбі із ОСОБА_3, житловий будинок був повністю перебудований, добудовано другий поверх, в результаті чого збільшилася не тілька площа будинку але і його вартість. станом на сьогоднішній день загальна площа будинку становить 112,7 кв.м., вартість -171476,00 грн. У грудні 2015р. відповідач звернувся до суду із позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що придбаний ними спільно житловий будинок є його приватною власністю. Просить визнати за нею право власності на частку у спільному майні розміром 1/2 частини спірного житлового будинку.

Позивачка та її представник в попередньому судовому засіданні позов підтримали повністю, просили його задоволити.

Відповідач в попередньому судовому засіданні проти позовних вимог не заперечує.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, а також відповідача, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб 14.10.1979 року, а згідно рішення Снятинського районного суду від 10.12.2010 року шлюб розірвано. Житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 придбаний 14.05.1980р., згідно договору купівлі-продажу.

Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ч.1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Із змісту ст.68 цього ж кодексу розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Ця ж норма роз'яснюється і п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Згідно зі ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як слідує зі ст..372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи обставини справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення, а тому за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного, статтей 368, 369 370, 372 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11,60, 174, 209, 212-215ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку у спільному майні подружжя розміром 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 857,38 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Снятинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: підпис

Суддя Снятинського районного суду Сегін І.Р.