АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/6290/15-ц
Провадження № 22-ц/792/356/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Варвус Ю.Д.,

суддів: Заїки В.М., Пастощука М.М.,

при секретарі: Кошельнику В.М.

за участю: представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю „Євролізинг Україна про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись з зазначеним позовом вказувала, що 03 вересня 2015 року уклала договір з ТОВ „Лізингова компанія „Євролізинг Україна фінансового лізингу №001904 згідно умов якого предметом договору є автомобіль „Chevrolet Niva вартістю 202000 грн. Відповідно до умов договору лізингодавець взяв на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на умовах передбачених договором. При оформленні договору працівник компанії не пояснив їй усіх умов договору, чим сприяв неправильному сприйняттю нею укладеної угоди та сплати ТОВ „Євролізинг Україна 82 тис грн., як комісії за організацію та оформлення договору. Протягом трьох днів автомобіль не прибув, вартість подібного авто зросла до 229 900 грн, з чим вона не погодилась. На її думку ТОВ „Лізингова компанія „Євролізинг Україна не надало їй повну, достовірну та доступну інформацію відносно ___________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_2 Категорія:

Доповідач: Варвус Ю.Д.

предмета та умов договору, діяльність, якою займається відповідач є нечесною підприємницькою практикою, та такою, що вводить споживачів в оману, укладений договір є несправедливим та не відповідає вимогам ст.ст. 18, 19 Закону України „Про захист прав споживачів, в договорі відсутня обовязкова істотна умова, не зазначено, який транспортний засіб, модель, виробник, колір, з пробігом чи ні, модель, комплектація, рік випуску, що суперечить ст. 682, 767, ч. 1-3, 5,6, ст. 203 ЦК України, тому є недійсним. Позивач просив визнати договір фінансового лізингу №001904 від 03 вересня 2015 року недійсним та стягнути з ТОВ „Лізингова компанія „Євролізинг Україна на її користь сплачені кошти в розмірі 82000 грн., комісію в сумі 500 грн., 5000 грн. в відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд необґрунтовано не погодився із тим, що умови договору, укладеного між нею та відповідачем, свідчать про їх несправедливість та істотний дисбаланс прав та обовязків сторін. Із змісту умов укладеного договору вбачається, що принцип справедливості при його укладенні не дотриманий, відповідач як сторона договору має значні переваги, а вона як позивач, поставлена в жорсткі несправедливі умови, що є порушенням чинного законодавства щодо захисту прав споживачів та укладення договорів у цивільному обороті. Судом в повній мірі не застосований Закону України „Про захист прав споживачів та норми спеціального законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про фінансовий лізинг фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частиною 1 ст. 2 Закону України „Про фінансовий лізинг визначено, що відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 11 цього ж Закону лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках.

Частиною 1 ст.18 Закону України „Про захист прав споживачів передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

За змістом ч.2 ст. 18 цього ж Закону для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак, як то: умови договору порушують принцип добросовісності ( п.6.ч.1 ст.3, ч.3 ст.509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві.

Ухваливши рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив із того, що судом не встановлено доказів, які б вказували на порушення відповідачем принципу добросовісності під час укладення договору фінансового лізингу. Позивачем не доведено, а судом не встановлено підстав для визнання договору фінансового лізингу несправедливим, укладеним з застосуванням відповідачем нечесної підприємницької діяльності, без визначення основних умов договору та за відсутності ліцензії на здійснення діяльності з надання послуг фінансового лізингу.

З огляду на підстави позову та позовні вимоги позивача, колегія суддів погоджується із тим, що зазначені висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Судом встановлено, що 03 вересня 2015 року між позивачем та ТОВ „Лізингова компанія „Євролізинг Україна було укладено договір фінансового лізингу №001904, предметом якого є автомобіль „Chevrolet Niva модифікація 1.7МТ(2), обєм двигуна 1690 тип КПП МТ, привід повний (п.1.1 договору).

Згідно квитанції від 03 вересня 2015 року позивач на виконання умов даного договору сплатила відповідачу 82000 грн. в якості оплати за товари/послуги та 500 грн. комісії.

Згідно п. 17.4, укладеного між сторонами договору, підписанням даного договору та додатків до нього лізингоодержувач заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ „Євролізинг Україна, що стосуються змісту даного договору та додатків до нього, проінформований про всі можливі витрати і ризики у зв'язку із укладенням та виконанням даного договору. При цьому, сам зміст договору дає розяснення щодо термінів, які в ньому використовуються.

Відповідно до п.17.5 договору клієнт своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами договору, підтверджує свої права та обов'язки за договором, підтверджує здатність набувати прав та обовязків за договором, умови договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе .

Як вбачається зі змісту укладеного і підписаного сторонами договору фінансового лізингу, останні визначили та погодили основні умови договору, права та обовязки сторін, а також умови переходу права власності на обєкт лізингу, відповідальність сторін, одностороннє розірвання договору лізингодавцем, відшкодування збитків, порядок повернення предмету лізингу.

Додатком №1 до зазначеного договору визначено, що вартість предмету лізингу 8610,49 євро, авансовий платіж становить 50% 4305 24 євро, адміністративний платіж 861,05 євро, комісія за передачу 3% - 258,31 євро. Вартість предмету лізингу на дату підписання договору становить 229900,00 грн. Згідно п. 8.1 договору у відповідності до ст.ст. 524, 533 ЦК України грошові зобовязання виконуються у гривні за обміним курсом.

Договором чітко передбачено, в яких випадках встановлені суми можуть бути змінені, а саме з підстав, які не залежать від лізингодавця та чітко передбачено, що у разі такої зміни між сторонами має бути підписана обовязково додаткова угода до договору.

Згідно п.12.1 договору, лізингоодержувач який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 60% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає.

Згідно ст.3 ЦК України учасники цивільно-правових угод наділені правом вільно встановлювати свої права та обов'язки.

Тому посилання ОСОБА_1 на те, що пункт12.1 договору порушує принцип добросовісності є непереконливими та не доведені ніякими доказами. Крім того, сторони не були позбавлені можливості погодити додаткові умови договору, які на думку позивача будуть сприяти балансу прав та обовязків сторін в договорі.

Пленум Верховного Суду України в п.8 постанови №9 від 06 листопада 2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними розяснив, що підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Положеннями статті 203 ЦК України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

З викладених обставин справи та пояснень сторін вбачається, що при укладенні договору фінансового лізингу №001904 від 03 вересня 2015 року було досягнуто згоди щодо істотних умов. ТОВ «Євролізинг Україна» має право надавати послуги з фінансового лізинг що підтверджується довідккою ФЛ №541 від 23 вересня 2014 рок ( а.с.53).

Не знайшли підтвердження в процесі розгляду справи і доводи позивача про введення її відповідачем в оману при укладенні договору.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Доказів, які б засвідчували зазначені обставини, позивачем не надано, не було встановлено таких і судом.

За викладених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно не застосував в повній мірі положення Закону України „Про захист прав споживачів у системному звязку із нормами спеціального законодавства, що регулюють спірні правовідносини, є необґрунтованими, оскільки суд перевіряв законність договору фінансового лізингу в межах вимог, заявлених ОСОБА_1

Не спростовують висновків суду першої інстанції і інші доводи апеляційної скарги і не впливають на законність судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Ю.Д. Варвус