Справа № 458/65/16 Головуючий у 1 інстанції: Федитник І.Д.
Провадження № 22-ц/783/2724/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

встановила:

В січні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на її користь на утримання їх неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1, сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 22 січня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Позов обґрунтовує тим, що рішенням суду від 04.01.2016 р. шлюб між нею та відповідачем були розірвано. Їхні спільні неповнолітні діти залишились проживати разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно дітей не утримує.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Судом ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти щомісячно в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання дітей: дочки ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 22 січня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2, яка в апеляційній скарзі посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що визначення різних часток заробітку (доходу) відповідача на сплату аліментів для дітей, є прямою дискримінацією прав дитини, порушенням статей 21, 24 Конституції України, статей 2, 3 Конвенції прав дитини, ст.2 Закону України «про охорону дитинства». Стверджує, що безробітність відповідача не може виправдовувати такий малий розмір аліментів, оскільки останній може в будь-який час влаштуватися на роботу.

Просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на кожну дитину, дочку ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5, по ? частині заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 29-31).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 на обґрунтування апеляційної скарги,перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За роз'ясненнями п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з серпня 2011 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилось двоє дітей: дочка ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5,6)

Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Турківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2016 року.Сторони спільно не проживають з листопада 2015 року. Діти проживають разом з матір'ю, ОСОБА_2, в селі Нижня Яблунька Турківського району Львівської області та перебувають на її утриманні. (а.с.7,8). Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей.

Окрім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 перебуває на обліку в центрі зайнятості Турківського району як безробітний з 13.11.2015 року та в період з 13.11.2015 року по 31.12.2015 рік отримав дохід на загальну суму 1763 грн. 85 коп. з утриманням аліментів, які в грудні 2015 року склали 436,5 грн., що підтверджується довідкою Турківського районного центру зайнятості від 12.02.2016 року (а.с.19).

З довідки про сплату аліментів виданої відділом державної виконавчої служби Турківського РУЮ від 17.02.2016 року вбачається, що з відповідача на користь ОСОБА_6 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з 04.03.2010р. на утримання сина : ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3 і до його повноліття (а.с.20).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на користьОСОБА_2 для утримання дітей, оскільки останній не надає матеріальної допомоги на утримання своїх неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5, хоча спроможний її надавати, так як є фізично здоровою та працездатною особою.

Згідно до вимог ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Беручи до уваги фактичні обставини справи та вимоги матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний та може сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5, до досягнення ними повноліття, що фактично не заперечує і апелянт.

При визначенні розміру аліментів суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище дітей , стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, який на момент звернення позивача з даним позовом та на час прийняття судом рішення тимчасово не працює і знаходиться на обліку в центрі зайнятості як безробітний, а також ту обставину, що відповідач має на утриманні також дитину від іншого шлюбу, сина ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3, на якого вже сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку(доходу) за рішенням суду.

Судом враховано також, що відповідач має постійний дохід в центрі зайнятості, розмір цього доходу, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а тому правомірно визначив аліменти, що підлягають стягненню на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 у частці від заробітку відповідача.

В той же час, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, за відсутності доказів про інші джерела його заробітку, окрім допомоги по безробіттю, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягнення аліментів в розмірі, який просила позивач (по ? частині заробітку(доходу) на кожну дитину), може поставити відповідача на межу виживання, а тому правильно визначив розмір таких аліментів в 1/4 частині його заробітку(доходу) на обох дітей, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на час прийняття судом рішення становив: 1167 грн. - для дітей віком дo 6 років (30%- 389 грн.) та 1455 грн. - для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв (30% -485грн.), а тому твердження апелянта що визначений судом розмір аліментів носить дискримінаційний характер є безпідставним.

У випадку покращення майнового становища відповідача, ОСОБА_2 не позбавлена можливості звернутись до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів на дітей.

Оскільки судом першої інстанції прийнято рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права а доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального і процесуального права, які передбачені ст.309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.