Ухвала

іменем України

16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Гончара В.П., Савченко В.О.,Дербенцевої Т.П., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» звернулось до суду із позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_6 як боржника та ОСОБА_7 як поручителя 207 918,24 доларів США заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог посилалось на ті обставини, що 29 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким їй надано кредит у розмірі 55 000 доларів США, які вона зобов'язалася повернути до 20 листопада 2026 року в порядку та на умовах, визначених договором, та сплатити 9,5 % річних за користування грошовими коштами.

На забезпечення виконання цих зобов'язань 29 листопада 2006 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки, за яким вона зобов'язалась відповідати перед банком як солідарний боржник із ОСОБА_6

Відповідачка не виконала взятих на себе зобов'язань, у результаті чого станом на 01 серпня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 207 918,24 доларів США, що становить 1 661 890 грн 49 коп., з яких: 52 601,99 доларів США - борг за тілом кредиту, 23 140,11 доларів США - заборгованість за процентами, 10 803,18 доларів США - комісія, 115 872,96 доларів США - пеня, 5 500 доларів США - штраф.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2014 року, позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «КБ «Надра» 52 601,99 доларів США заборгованості зі сплати кредиту, 23 140,11 доларів США боргу за процентами, 10 803,18 доларів США комісії та зменшено розмір пені і стягнуто її у розмірі 50 000 доларів США, що становить 1 592 525 грн 28 коп.

У задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу з ОСОБА_6 та про стягнення боргу з поручителя ОСОБА_7 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «КБ «Надра» в межах строку позовної давності 132 860,79 доларів США заборгованості за кредитним договором, що становить 2 810 005 грн 71 коп., із яких 50 133,99 доларів США заборгованості зі сплати кредиту, 12 396,35 доларів США боргу за процентами за користування коштами, 5 480,80 доларів США комісії, 64 852,65 доларів США пені.

У задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за тілом кредиту, процентами за користування ним, комісією та пенею поза межами строку позовної давності та штрафу відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги тим, що судами порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норм матеріального права і задоволено позов, за яким минув строк позовної давності.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором внаслідок чого утворився борг, який підлягає стягненню зі зменшенням розміру пені відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України та відмовою у стягненні штрафу, оскільки це є подвійною відповідальністю.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що борг за тілом кредиту, відсотками та комісією підлягає стягненню з боржника в межах трирічного строку позовної давності, а пеня в межах річного строку, а підстав для стягнення штрафу немає, оскільки банк не надав доказів на підтвердження цих вимог.

Проте з таким рішенням апеляційного суду погодитись не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно з законом, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 29 листопада 2006 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким банк надав, а відповідачка отримала кредит у розмірі 55 000 доларів США для придбання домоволодіння в порядку і на умовах, визначених договором, та зобов'язалася повернути кошти до 20 листопада 2026 року щомісячними платежами та сплатити 9,5 % річних за користування ними.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у цей же день між банком та ОСОБА_7 укладено договір поруки, за яким відповідачка поручилася відповідати перед банком солідарно з ОСОБА_6 за виконання нею свого обов'язку.

ОСОБА_6 не виконала взятих на себе зобов'язань за договором, внаслідок чого утворився борг, і 22 березня 2010 року банк направив, а боржник і поручитель ОСОБА_7 отримали вимоги достроково погасити борг протягом 30 із дня отримання ними повідомлення.

Ці вимоги не виконані і станом на 01 серпня 2013 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 207 918,24 доларів США, що становить 1 661 890 грн 49 коп., з яких: 52 601,99 доларів США - борг за тілом кредиту, 23 140,11 доларів США - заборгованість за процентами, 10 803,18 доларів США - комісія, 115 872,96 доларів США - пеня та 5 500 доларів США штраф.

У квітні 2014 року представник ОСОБА_6 звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування строку позовної давності та відмову у задоволенні позову з цих підстав.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили обставини справи про те, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із договорів кредиту та поруки, однак боржник не виконав взятих на себе зобов'язань за договором, внаслідок чого утворився борг, який підлягає стягненню, тому банком направлені відповідні вимоги до боржника та поручителя про його дострокове погашення, які ними отримані, однак борг не погашено, у зв'язку з чим банк звернувся до суду з позовом про стягнення боргу.

Разом із тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст. ст. 303, 213 ЦПК України, зробив передчасний висновок та ухвалив помилкове рішення про скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачене право кредитора вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, у разі якщо позичальник прострочив повернення чергової частини позики, і якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Така ж правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15 про те, що, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінює строк виконання основного зобов'язання і повинен пред'явити позов до боржника протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Однак, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не виконав вимог процесуального права щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи та не перевірив законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги про те, що трирічний строк позовної давності обчислюється з часу закінчення строку, визначеного у відповідній вимозі, яка була направлена боржнику, і пред'явлення позовних вимог про стягнення боргу поза межами цього строку є підставою для відмови у їх задоволенні, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

При цьому, встановивши, що банк направив боржнику письмову вимогу про дострокове погашення боргу, не перевірив, чи не скористався банк таким чином своїм правом на повернення кредиту достроково та чи не змінив дату виконання основного зобов'язання, не перевірив, які суми банк просив сплатити за цією вимогою та їх розмір і які просить стягнути за пред'явленим позовом, не надав належної оцінки цим обставинам, а пославшись на те, що договір діє до 20 листопада 2026 року, зробив передчасний висновок про стягнення суми боргу за тілом кредиту, процентами та іншими платежами в межах строку позовної давності.

Не встановив, з якого часу вважається порушеним право кредитора на стягнення суми кредиту та інших платежів з урахуванням пред'явлених вимог достроково погасити борг, не з'ясував, коли почався і закінчився перебіг позовної давності на звернення до суду та за якими вимогами.

Не перевірив, чи нараховуються та яким чином відсотки за користування коштами та пеня після застосування банком права на повернення кредиту достроково, на яку суму та в якому розмірі, не перевірив правильність розрахунку боргу та його складові, а також можливості застосування строку позовної давності за кожним із таких платежів окремо та їх дотримання позивачем, зробив передчасний висновок про часткове задоволення позову.

Разом із цим, вирішуючи питання про стягнення пені в межах річного строку позовної давності в доларах США, суд апеляційної інстанції не з'ясував, чи нараховується пеня у валюті та не врахував, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, як передбачено ст. 192 ЦК України, а відтак не перевірив, у якій валюті вона повинна нараховуватись та правильність її розрахунку, не надав належної оцінки цим обставинам, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і є підставою для скасування ухваленого у справі рішення апеляційного суду із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:О.П. Касьян В.П. Гончар Т.П. Дербенцева В.О. Савченко О.В. Попович