АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №619/2346/15-ц Головуючий І інстанції Болибок Є.А.
Провадження №22ц/790/1418/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: інші
РІШЕННЯ

Іменем України

5 квітня 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Кіпенка І.С.,

суддів Пшенічної Л.В., Шаповал Н.М.,

за участі секретаря Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, -

в с т а н о в и л а:

05 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказував, що з 06 червня 1992 року по 17 червня 2010 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2

У період шлюбу з відповідачкою, у 2005 2007 роках ним було отримано кредитні кошти на підставі відповідних угод з ПАТ «УкрСиббанк» та АПП банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 банк Аваль». Всі отримані кредитні кошти були використані в інтересах подружжя.

Під час шлюбу ними було нажите спільне майно, - будинок по вул. Вишневій 11 у м. Дергачі Харківської області, яке за рішенням суду визнано їх спільною сумісною власністю.

Після розірвання шлюбу ним було погашено їхні сумісні зобовязання перед ПАТ «ОСОБА_4 банк «Аваль» та ПАТ «УкрСиббанк» на суму 181356,00 + 28 481,55 = 209837,55 грн. Частка, яку позивач сплатив за ОСОБА_2, становить 209837,55 : 2 = 104918,77 грн.

02.12.2013 року Дергачівським районним судом Харківської області було винесено рішення у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 10.02.2005р. в розмірі 28648,53 грн. та судового збору у розмірі 286,50 грн. та ухвалою судової колегії судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області від 06.11.2013 року рішення від 02.12.2013р. було залишено без змін.

11.03.2014 року згідно до квитанції №15 позивачем був сплачений борг перед ПАТ «УкрСиббанк», за кредитним договором №15-ТТ№25-ОРК від 10.02.2005року, частка ОСОБА_2, становить 28648,53 : 2 = 14324,26 грн.

Крім того, він поніс значні витрати на утримання та поточний ремонт спільного сумісного майна.

Просив про відшкодування витрат у розмірі 1 369 575,45 грн., з яких 104 918,77 грн. це - 1/2 частина сплати на користь ПАТ «ОСОБА_4 банк Аваль» та ПАТ «УкрСиббанк» з моменту розірвання шлюбу, 14 324,26 грн. - 1/2 частина стягнення на користь ПАТ «УкрСиббанк» за рішенням у справі від 02.12.2013 року, 1 103 054,27 грн. - 1/2 частина стягнення на користь ПАТ «ОСОБА_4 банк Аваль» за рішенням у справі від 30.01.2013 року, 5804,83 грн. - 1/2 частина витрат на газове опалення, 3223,07 грн. - 1/2 частина витрат на електричну енергію, 1500,00 грн. - 1/2 частина оплати за Договором №1/09 від 04.10.2011 року, 61893,50 грн. - 1/2 частина витрат за Договором №3 від 18.01.2012 року, 74856,75 грн. - 1/2 частина витрат на придбання матеріалів і товарів (шпалери, фарба, плінтус, стрічка, паста для тонування, пінопластові плити, сітка штукатурна фасадна, дюбель, клей, фанера водостійка, дошка, суміш Ceresit, цемент тощо).

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 28 серпня 2015 року позов задоволено частково.

Суд, виходячи з тих обставин, що при поділі майна враховуються правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати понесені ним на погашення боргових зобовязань за кредитами грошову суму у розмірі 1231325,20 грн. (один мільйон двісті тридцять одна тисяча триста двадцять пять гривень 20 коп.). та судові витрати у розмірі 3394,44 грн. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення, як постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення, про відмову у задоволенні позову.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення в частині задоволення позову не відповідає.

Судовим розглядом встановлено, що з 6 червня 1992 року по 17 червня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу з відповідачкою ОСОБА_2А, у 2005 2007 роках ОСОБА_3 було отримано кредитні кошти на підставі відповідних угод з Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 банк», зокрема Генеральна кредитна угода №477 від 29.06.2006р., кредитний договір №014/02/3-1161-06 від 29.06.2006 року, кредитний договір №14/07/1-79-07 від 30.01.2007 року та кредитний договір №014/07/1-218-07 від 01.03.2007 року. Також було отримано кредитні кошти та підставі відповідної угоди з ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір №15-ТТ№25-ОРК від 10.02.2005 року.

Задовольняючи позов в частині відшкодування 1/2 частини витрат понесених позивачем у звязку з погашенням боргових зобовязань за вказаними кредитними договорами, суд посилався на правову позицію, висловлену Верховним Судом України при розгляді 19 червня 2013 року справи №6-55цс13, в якій зазначено, що договір, укладений одним із подружжя, створює обовязки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сімї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сімї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сімї, а на інші потреби, не створює обовязків для іншого з подружжя.

При вирішенні спору, суд помилково виходив з обставин доведеності того, що договір укладено саме в інтересах сімї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сімї. Такі висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначене призвело до порушення судом норм матеріального і процесуального права та у відповідності до п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, в рішенні Дергачівського районного суду Харківської області від 30.01.2013 року за позовом ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором зазначено, що цільовим призначенням кредиту за кредитним договором № 014/02/3-1161-06 від 29.06.2006 року, кредитним договором №14/07/1-79-07 від 30.01.2007 року, кредитним договором №014/07/1-218-07 від 01.03.2007 року було придбання транспортних засобів. Саме на цілі й були використані кредитні кошти. ОСОБА_3 придбав транспортні засоби, які передав у заставу ПАТ «ОСОБА_4 Аваль». Залишаючи без змін зазначене рішення суду першої інстанції, судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в своїй ухвалі від 25 квітня 2013 року встановила, що кредитні кошти були надані ОСОБА_3 для придбання транспортних засобів не в інтересах сімї, а для здійснення підприємницької діяльності.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 10 жовтня 2012 року, - відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна, що є предметом спільної сумісної власності подружжя, де предметом визнання спільної сумісної власності подружжя були автомобілі, оскільки встановлено, що на придбання спірних автомобілів кредитні кошти були надані ОСОБА_3 та це майно не є спільною сумісною власністю подружжя.(а.с. 190 196)

Щодо позовних вимог про стягнення коштів за утримання майна, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Судовим розглядом встановлено що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19 вересня 2013 року, за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частину будинку №11 по вул. Вишневій у м. Дергачі Харківської області. ОСОБА_3 були також заявлені вимоги про стягнення з відповідачки 1/2 частини витрат за користування послугами газо-електро постачання будинку. Сплата за газове опалення та електричну енергію не є витратами на утримання будинку, як такого, а є комунальною послугою, якою користується споживач. З 2010 року відповідачка по справі не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 і не користується а ні газовим опаленням, а ні електричною енергією.

З урахування встановлених обставин справи, судова колегія вважає за необхідне рішення суду змінити, скасувавши його в частині часткового задоволення позовних вимог та в задоволенні позову ОСОБА_3 в цій частині відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч.1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 28 серпня 2015 року змінити, скасувавши його в частині часткового задоволення позовних вимог та в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.С. Кіпенко

Судді : Л.В. Пшенічна

ОСОБА_5