РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2016 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі :

судді Бабенко С.С.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко Г.Ю.,

адвоката Бойко М.Г.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_3 батьківських право відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування зазначених вимог в позові зазначено, що з 27.07.2002 року по 24.12.2007 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. При народженні дитини їй було дано прізвище «ОСОБА_4». Ще під час її вагітності відповідач покинув її, почав проживати окремо, у зв'язку з чим їх шлюбні відносини були фактично розірвані ще до народження дитини. Рішенням Пролетарського районного суду міста Донецька від 03.03.2004 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання сина.

Відповідач жодного разу не бачив сина, ніколи не цікавився його життям, здоровьям, не піклувався про свою дитину, та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків : не виховує дитину, не спілкується з нею, не займається її навчанням та розвитком, не піклується про стан її здоров'я, матеріальної допомоги взагалі не надає.

У вихованні дитини та у її матеріальному утриманні їй допомагає її чоловік ОСОБА_5, з яким вона перебуває у шлюбі з 07.06.2008 року, та який з цього часу фактично замінив дитині рідного батька.

Після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище їх сину з «ОСОБА_4» на «ОСОБА_4».

Підставою для зміни прізвища дитини стала її заява та заява відповідача, за якою. він також надав згоду на усиновлення іншою особою свого сина.

Просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4, 2003 року народження.

Позивачка та її представник в судовому засіданні наполягають на задоволенні позову.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належно, про причини неявки суд не інформував. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.

Представник органу опіки та піклування Слов'янської міської ради надав заяву з проханням розглянути справу без їх участі, до заяви додали висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що позивачку ОСОБА_2 вона знає з дитинства, її донька з нею спілкувалася. Тому вона знає, що коли ОСОБА_7 була вагітна її покинув чоловік ОСОБА_3 Після того як ОСОБА_2 народила ОСОБА_4, ОСОБА_3 ніколи дитиною не цікавився, матеріально не допомагав, дитину не визнав своєю. ОСОБА_2 вийшла заміж за ОСОБА_5. ОСОБА_5 вирішив всиновити ОСОБА_4, щоб дитина відчувала себе повноцінним членом сім'ї. ОСОБА_4 називає вітчима батьком, носить його прізвище.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний 24.12.2007 року (а.с. 14).

Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 03.03.2004 року з ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 (а.с. 15).

Відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3, останній надає хгоду на усиновлення його малолітнього сина ОСОБА_4, 2003 року народження, з присвоєнням йому прізвища та по батькові усиновителя. (а.с. 18).

07.06.2008 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_5 (а.с. 20).

Згідно акту вуличного комітету від 04.01.2016 року, ОСОБА_4 у зв'язку з АТО у серпні 2014 року переїхав з м. Донецька і на протязі цього час проживає за адресою : АДРЕСА_1 разом зі своєю матір'ю ОСОБА_2 і вітчимом ОСОБА_5 З 01.09.2014 року ОСОБА_4 ходить в ЗОШ м. Слов'янська №12. За весь час переїзду з м. Донецька по теперішній час, його батько ОСОБА_3 ні разу до сина не приїжджав, у вихованні участі не приймає, долею останнього не цікавиться. (а.с. 28).

Згідно висновку органу опіки та піклування Словянської міської ради про позбавлення батьківських прав від 10.06.2016 року, комісія прийшла до висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. ).

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров"я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з поведінки відповідачки та наданих суду доказів.

У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них.

Так у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.

З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно свого сина, участі у його вихованні та утриманні не приймає і вважає, що позбавлення його батьківських прав відповідає інтересам дитини.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя :