АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/6585/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/141/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія 55 (І) Доповідач Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

секретар: Маслова К.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7 підприємства «Видавничий центр» Нікопольської міської ради ОСОБА_8,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Нікопольської міської ради, ОСОБА_7 підприємства «Видавничий центр» Нікопольської міської ради, ОСОБА_9 про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 підприємства «Видавничий центр» Нікопольської міської ради (надалі - КП «Видавничий центр»), виконавчого комітету Нікопольської міської ради про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, який неодноразово уточнював та доповнював.

В обґрунтування позову зазначив, що він що з 28.12.2012 року по 28.02.2013 року щомісяця укладав з КП «Видавничий центр» трудову угоду на виконання функцій нічного сторожа позмінно з 17.00 до 08.00 год., з оплатою 625 грн., а з 29.03.2013 року по 28.11.2013 року між ним та КП «Видавничий центр» укладався договір про надання послуг нічного сторожу позмінно з 17.00 до 08.00 год., вартість послуг складала 625 грн., а з 31.07.2013 року 833 грн., та фіксувалась в акті виконаних робіт. Починаючи з липня 2013 року, по закінченню строку дії договору про надання послуг, КП «Видавничий центр» не проводив з позивачем повних розрахунків за виконані роботи, тому станом на 31 грудня 2013 року виникла заборгованість в сумі 3 726,68 грн. Позивач вважає, що він фактично перебував з КП «Видавничий центр» у трудових відносинах, працював на підприємстві за сумісництвом та виконував роботу сторожа за строковими трудовими договорами, виходив на роботу відповідно до встановленого на підприємстві графіку черговості, виконував правила внутрішнього трудового розпорядку, проходив інструктажі та отримував заробітну плату через касу підприємства кожного місяці.

З урахуванням зазначеного та після уточнення позовних вимог, ОСОБА_5 просив суд визнати всі угоди укладені між ним та КП «Видавничий центр», а саме : трудову угоду від 28 грудня 2012 року, трудову угоду № 7 від 31 січня 2013 року, трудову угоду № 14 від 28 лютого 2013 року, договір про надання послуг № 30 від 29 березня 2013 року, договір про надання послуг № 34 від 30 квітня 2013 року, договір про надання послуг № 44/3 від 30 травня 2013 року, договір про надання послуг № 55 від 27 червня 2013 року, договір про надання послуг № 71 від 31 липня 2013 року, договір про надання послуг № 75/2 від 30 серпня 2013 року, договір про надання послуг № 79 від 30 вересня 2013 року, договір про надання послуг № 91о від 31 жовтня 2013 року, договір про надання послуг № 99о від 28 листопада 2013 року, - трудовими договорами.

Стягнути з КП «Видавничий центр», Нікопольської міської ради та директора КП «Видавничий центр» ОСОБА_9 на свою користь суму 125 351,68 грн., яка складається з невиплаченої йому при закінченні кожного строку договору згідно із ст. 116 КЗпП України заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи з 31 липня 2013 року по 16 листопада 2015 року відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Витребувати у відповідачів правоустановчі документи КП «Нікопольська друкарня», акт прийому-передачі майна з балансу КП «Нікопольська друкарня» на баланс КП «Видавничий центр» в червні та липні 2012 року, акт комісії про перевірку майна та грошових коштів КП «Видавничий центр» при зміні керівників та перелік майна, яке знаходиться на балансі КП «Видавничий центр».

В ході розгляду справи до її участі в якості співвідповідача було залучено Нікопольська міська рада та директора КП «Видавничий центр» ОСОБА_9

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Відмовлено ОСОБА_5 в позові до Нікопольської міської ради та ОСОБА_9

Стягнуто з КП «Видавничий центр» Нікопольської міської ради на користь ОСОБА_5 3 726,68 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повного вивчення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Так, на думку апелянта, суд не в повній мірі дослідив всі обставини по справі не врахував, що позивач був повноправним членом трудового колективу КП «Видавничий центр», виконував трудові обовязки по схоронності майна підприємства у нічний час, отримував заробітну плату, а отже всі договори які укладались між позивачем та відповідачем можуть бути лише трудовими договорами. За час роботи позивача на підприємстві відповідача, з його доходів утримувались податки згідно трудового законодавства. Пізніше з метою ухилення від сплати всіх необхідних платежів до державного бюджету, на думку апелянта, КП «Видавничий центр» починаючи з 29.03.2013 року почав укладати з позивачем угоди, які стали мати назву «угоди про надання послуг» на що суд не звернув належної уваги. Крім того апелянт зазначає, що обґрунтовуючи своє рішення суд прийшов до висновку, що скільки відомості про рух трудової книжки в КП «Видавничий центр» відсутні, в журналі реєстрації наказів по кадровим питанням імя позивача у період з жовтня 2012 по 01 січня 2014 року не згадується, то це є підставою для відмови у задоволенні позову в частині встановлення факту перебування у фактичних трудових відносинах, не ґрунтується на законі та суперечить нормам трудового законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення вищезазначеним вимогам відповідає у повній мірі.

Судом встановлено, що з 28 грудня 2012 року по 28 лютого 2013 року ОСОБА_5 щомісяця укладав з КП «Видавничий центр» трудову угоду на виконання функцій нічного сторожа позмінно з 17.00 до 08.00, з оплатою 625 грн. (а.с.37-39).

З 29 березня 2013 року по 27 червня 2013 року між позивачем та КП «Видавничий центр» щомісяця укладався договір про надання послуг нічного сторожа позмінно з 17.00 до 08.00, вартість послуг складала 625 грн., та з 31 липня 2013 року по 28 листопада 2013 року відповідно до договору про надання послуг вартість послуг складала 833 грн. (а.с.4-10,45-47).

З 01 січня 2014 року договір про надання послуг з ОСОБА_5 не переукладався.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 до КП «Видавничий центр» про встановлення факту трудових відносин та стягнення з КП «Видавничий центр» середнього заробітку за час затримки розрахунку, на підставі ст.ст. 116,117 КЗпП України, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позову, прийшовши до висновку, що між позивачем та відповідачем фактично існували цивільно-правові відносини, повязані з укладанням між сторонами договору про надання послуг, на які норми трудового законодавства не розповсюджуються.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду, вважаючи його обґрунтованим, підтвердженим матеріалами справи та не спростованим доводами апеляційної скарги.

Так, відповідно до ст. 2 КЗпП України працівники реалізують своє право на працю за допомогою укладання трудового договору про роботу на підприємстві, в організації або у фізичної особи.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір це угода між працівником і роботодавцем, за яким працівник зобовязується виконувати роботу, визначену даною угодою відповідно до внутрішнього трудового розпорядку.

Частиною 1 і 3 ст. 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Відповідно до ч.4 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Аналогічна правова позиція міститься у розясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року в п. 7, відповідно до якого фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того чи було прийняття на роботу належним чином оформлене.

У відповідності до ст. 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку; визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами та проінструктувати працівника з техніки безпеки виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

Тобто, у будь-якому випадку заборонено допускати працівника до роботи до того, як будуть виконані вимоги ст. 29 КЗпП України.

В свою чергу, відмінність трудового договору від цивільно-правового договору полягає в тому, що предметом, наприклад договору підряду, є результат праці, тоді як за трудовим договором сама праця. Отже, якщо не має результату за цивільно-правовим договором (не виконано перевезення, не здійснено ремонт тощо), фізособа не отримує оплату. За трудовим договором це виключено адже державою встановлено мінімальні державні гарантії щодо оплати праці працівників.

Як встановлено в суді першої та не спростовано в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 не приймався на роботу до КП «Видавничий центр», йому не було розяснено його права і обовязки та він не інформувався під розписку про умови праці, наявності на робочому місці, де він буде працювати, щодо нього не проводився облік робочого часу та йому не надавалася щорічна відпустка відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він був повноправним членом трудового колективу КП «Видавничий центр», виконував трудові обовязки по схоронності майна підприємства у нічний час, отримував заробітну плату, а отже всі договори які укладались між позивачем та відповідачем можуть бути лише трудовими договорами, колегією суддів відхиляються оскільки як вбачається з матеріалів справи та поясненнями сторін по суті, зі змісту договору про надання послуг виходить, що ОСОБА_5 зобовязується надавати послугу нічного сторожа позмінно, а КП «Видавничий центр» зобовязався проводити оплату за надані послуги.

Крім того, відповідно до наявних у матеріалах справи документів, підтверджено відсутність ознак трудових відносин між позивачем та КП «Видавничий центр», а саме наявна відсутність будь-яких дій, передбачених для оформлення трудового договору з позивачем у відповідності до вимог ст. 24 КЗпП України.

Судом встановлено і те, що, трудова книжка позивача знаходилась за основним місцем його роботи - КП «Муніципальна гвардія» Нікопольської міської ради.

Згідно відповіді наданої управлінням Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області на виконання ухвали Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2015 року довідкою № 7767/08/08 від 08 червня 2015 року підтверджено, що за застраховану особу ОСОБА_5 за період з січня по грудень включно 2013 року КП «Видавничий центр» здійснювало відрахування з нарахованих сум оплати саме за договорами цивільно-правового характеру.

За таких обставин, відмовляючи у позові ОСОБА_5 про встановлення факту його перебування з відповідачем у трудових правовідносинах, з відповідними розрахунками та обовязками, що передбачені трудовим законодавством, суд дійшов правильного висновку про перебування позивача з КП «Видавничий центр» у цивільно-правових відносинах.

Доводи апеляційної скарги, в цій частині зводяться лише до незгоди з рішенням суду, та власним баченням правовідносин які склалися між позивачем та відповідачем, яке в свою чергу не знайшло свого підтвердження та не ґрунтується на законі.

Обґрунтованим та законним , колегія суддів вважає і висновок суду в частині відмови ОСОБА_5 в задоволенні позову щодо покладення матеріальної відповідальності за несвоєчасну виплату працівнику в день звільнення всіх сум на посадову особу керівника КП «Видавничий центр» - ОСОБА_9

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують правильності висновку суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5 про стягнення заборгованості у розмірі 3 726,68 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність заборгованості КП «Видавничий центр» перед позивачем за надані останнім послуги нічного сторожа саме на вказану суму, про існування якої не заперечував відповідач.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Так як вбачається з матеріалів справи, у період з 28.12.2012 року по 28.02.2013 року ОСОБА_5 щомісяця укладав з КП «Видавничий центр» трудову угоду на виконання функцій нічного сторожа позмінно з 17.00 до 08.00, з оплатою 625 грн. З 29.03.2013 року по 27.06.2013 року між позивачем та КП «Видавничий центр» щомісяця укладався договір про надання послуг нічного сторожа позмінно з 17.00 до 08.00, вартість послуг складала 625 грн., а з 31.07.2013 року по 28.11.2013 року вартість послуг складала 833 грн.

Згідно актів виконаних робіт позивачем виконано послуги нічного сторожа та по строкам виконання і якості роботи сторони претензій не мають.

Проте з урахуванням того, що КП «Видавничий центр» в повному обсязі не оплатив надані йому ОСОБА_5 послуги нічного сторожа, що в свою чергу не заперечувалось самим відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заборгованість в сумі 3 726,68 грн. підлягає стягненню з КП «Видавничий центр» на користь позивача в примусовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 до Нікопольської міської ради, як до засновника КП «Видавничий центр» та сторони, яка повинна нести відповідальність за зобовязаннями КП «Видавничий центр» суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Зазначений висновок, на думку колегії судів відповідає закону.

Так, як встановлено в суді першої, підтверджено матеріалами справи, а саме положень Статуту КП «Видавничий центр» відповідач діє як державне комерційне підприємство.

Статтею ст. 74 ГК України, визначено, що державне комерційне підприємство є субєктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту на принципах підприємництва, зазначених у статті 44 цього Кодексу, і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобовязаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Суд першої інстанції зазначене врахував та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в позові ОСОБА_5 в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5 в частині вимог про витребування певних документів для виконання рішення суду в майбутньому та використання їх з метою порушення кримінальної справи, суд першої інстанції керувався нормами ст. 16 ЦК України та виходив з відсутності визначеного позивачем способу захисту порушеного права.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Так, згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав ст..13ЦК України - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст..15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Передбачені законом способи захисту цивільних прав та інтересів закріплені у ст. 16 ЦК України, суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Діючим законодавством не передбачено такого самостійного способу захисту як витребування певних документів для виконання рішення суду в майбутньому та використання їх з метою порушення кримінальної справи, у звязку з відсутністю порушеного права.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 ЦПК України, частина перша якої передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши спір, повно та всебічно дослідив й оцінив обставини справи, надані сторонами докази, застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_4