АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3420/16 Справа № 209/5489/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2016 року

05 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року по цивільній справі за поданням головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_3 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, стягувач публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року головний державний виконавець Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ ОСОБА_3 звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2

Подання обґрунтовує тим, що в Дніпровському ВДВС Дніпродзержинського МУЮ знаходиться на виконанні виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №161/1900/15-ц від 11.06.2015 року, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ ПриватБанк боргу в сумі 335 439,33 грн. 10.12.2015 року державним виконавцем у відповідності до вимог Закону України Про виконавче провадження була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копія якої того ж дня направлено боржникові для виконання, стягувачу до відома. У встановлений державним виконавцем строк для самостійного виконання рішення суду, боржник ОСОБА_2 рішення не виконав, борг не сплатив. Зазначає, що про рішення суду боржнику відомо, проте небажання виконувати, покладеного судом обовязку щодо виплати коштів стягувачеві, виконувати законні вимоги державного виконавця та рішення суду в цілому, з боку ОСОБА_2 є очевидним, тому боржника слід обмежити у праві виїзду за межі України до повного виконання цивільних зобовязань.

Підставою для обмеження у виїзді за кордон зазначає можливість ухилення боржника у виконанні рішення суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30.12.2015 року подання задоволено (а.с.13-14).

Тимчасово обмежено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП 5, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України до виконання зобовязання згідно виконавчого провадження №49614107, з виконання виконавчого листа №161/1900/15-ц від 11.06.2015 року, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ ПриватБанк боргу в сумі 335 439,33 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про відмову з задоволені подані, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм процесуального права (а.с.17-19).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

Задовольняючи подання головного державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ ОСОБА_3 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем наведено докази, які обєктивно свідчать про те, що боржником навмисно вчиняються дії спрямовані на ухилення від виконання обовязків.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 10.12.2015 року головним державним виконавцем Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49614107 та запропоновано боржнику самостійно виконати рішення у строк до 16.12.2015 року. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження було направлено на адресу боржника ОСОБА_2, що підтверджується реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції.

Згідно копії витягу з реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції за 10.12.2015 року, постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_2, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази про її отримання боржником (а.с.5).

17.12.2015 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_3 місцем проживання боржника ОСОБА_2 для перевірки його майнового стану, проте двері квартири ніхто не відчинив та були залишено виклик на 22.12.2015 року, про що складено відповідний акт (а.с.12).

Також, 10.12.2015 року головним державним виконавцем Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ ОСОБА_3 винесено постанову про арешт майна боржника в межах суми боргу та оголошено заборону на його відчуження, відомості про яку було внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, що підтверджується витягами з реєстрів від 23.12.2015 року.

Згідно відповіді ДПС України від 11.12.2015 року: інформація про номери рахунків, відкриті у банках та інших фінансових установах України боржниками юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями до ДПС України від відповідних фінансових установ не надходила.

Згідно відповіді ПФУ від 10.12.2015 року про осіб-боржників, які отримують пенсії інформації не знайдено.

Згідно відповіді ДПС України від 10.12.2015 року про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи боржника інформацію не знайдено.

Проте, вчинені державним виконавцем дії з примусового виконання судових рішень результатів не дали, в звязку з чим він і звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Право громадян України на пересування, в тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. У той же час Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Пунктом 5 ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань.

Відповідно до п.18 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим підлягає зясуванню чи дійсно особа свідомо не виконувала зобовязання, або невиконання зумовлено обєктивними причинами.

Під поняттям «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що передбачено ст. 377-1 ЦПК України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення. Такі обставини суд повинен установити, виходячи з відомостей зазначених у поданні, матеріалів виконавчого провадження та пояснень державного виконавця.

Згідно ч.2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

З матеріалів справи і досліджених в судовому засіданні апеляційного суду матеріалів виконавчого провадження вбачається, що в них відсутні будь-які докази про ознайомлення боржника з відкритим у грудні 2015 року виконавчим провадженням та про вчинення виконавчих дій, копію постанови про відкриття виконавчого провадження боржник не отримував у передбаченому законом порядку, такі дані в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження як і вихід державного виконавця за місцем проживання боржника здійснювались за адресою: АДРЕСА_2, тоді як ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином, за відсутності достовірних даних про ознайомлення ОСОБА_2 з відкритим виконавчою службою відносно нього виконавчим провадженням, відсутні підстави стверджувати, що боржник свідомо ухиляється від виконання судового рішення, і відповідно відсутні підстави для ухвалення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Отже, державний виконавець не довів та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник свідомо ухилявся від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, а тому у суду не було передбачених законом підстав для обмеження останнього у праві виїзду за межі України та його тимчасового затримання.

Згідно статті 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання у звязку з чим на підставі п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України вона підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволені подання.

Керуючись ст.ст. 303,307,312,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 грудня 2015 року скасувати.

В задоволені подання головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_3 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: