АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Лознян О.С.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 року ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 (надалі - відповідач). Просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів заробітку. Позов мотивовано тим, що з серпня 2006 року позивач та відповідач почали зустрічатися. ІНФОРМАЦІЯ_6 позивач народила доньку ОСОБА_4, батьком якої є відповідач. З дня народження дитина проживає з позивачем та знаходиться на її повному утриманні, відповідач з червня 2008 року по теперішній час проживає окремо, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не приймає участі у її вихованні, не забезпечує матеріально, дитина його не бачила жодного разу.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено. Позбавлено ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки міста Києва. Зобов'язано Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві внести запис до актового запису про народження №1476 від 18 вересня 2007 року.

Унікальний номер справи: 753/13663/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2617/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Куренков Є.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 звернулися з апеляційною скаргою, в якій просять змінити рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2015 року шляхом його доповнення описовою та мотивувальною частиною в іншій частині рішення залишити без змін.

Вказує, що суд ухвалив оскаржуване рішення з неповним з'ясуванням обставин, що маютьзначення для справи та з порушенням норм процесуального права, оскільки матеріали справи не містять в собі повного тексту рішення від 18 вересня 2015 року.

Посилається на те, що через відсутність повного тексту рішення воно не може набрати законної сили, а ОСОБА_1, після спливу двомісячного строку з моменту ухвалення рішення по справі, позбавлена можливості звернути його до виконання.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Згідно з п.1 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» «Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини».

Відповідно до ст. 8, ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 є батьком, а ОСОБА_1 є матір'ю ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7)

Також встановлено з довідки Житлово-експлуатаційної дільниці №3 від 24.06.2014 р., що сім'я ОСОБА_1, яка є власником квартири АДРЕСА_1, складається з 4-х чоловік, з яких: дочка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6., син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та мати ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 8)

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач ігнорує виконання батьківських обов'язків, оскільки дочка жодного разу не бачила батька, отже не отримує від нього належного виховання та уваги.

Позивач вказувала, що не чинить жодних перешкод у спілкування з дочкою, отже, самоусунення від прийняття участі у її вихованні є його внутрішнім ставленням до дитини, а не зовнішніми чинниками, які б перешкоджали йому виконувати свої батьківські обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не з'являвся в судові засідання, про час та місце проведення яких був повідомлений належним чином.

Жодних доказів на спростування позовних вимог ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав, з письмовими запереченнями чи поясненнями також не звертався.

Як вбачається з матеріалів справи, які містять висновок комісії з питань захисту прав дитини Дарницької РДА в м. Києві, яким встановлено, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень доньці, не турбується про стан її здоров'я, тому з метою захисту майбутнього та інтересів прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 33-34)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що згідно наявної в матеріалах справи нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_3 про визнання позову, він визнає позовні вимоги ОСОБА_1 та просить суд їх задовольнити. (а.с. 117)

Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав », із змінами і доповненнями, внесеними

постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року N 20, Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що відповідач свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Колегія суддів вважає, що вказане свідчить про ухилення ОСОБА_3 від виховання дитини виключно за умови його винної поведінки та свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Разом з тим, оскільки ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року роз'єднано в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів (а.с. 38-39), рішення суду першої інстанції в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається та не мотивується.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суду приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги про зміну рішення суду першої інстанції шляхом доповнення його описовою та мотивувальною частиною.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд задовольняє апеляційну скаргу і скасовує рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309,312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 вересня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки міста Києва.

Зобов'язати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві внести запис до актового запису про народження № 1476 від 18 вересня 2007 року.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: