Справа № 466/6052/14 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/167/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
Провадження № 22-ц/783/803/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Кабаль І.І., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 липня 2015 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПП «Нива ВШ», ОСОБА_4, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_3 про визнання недійсними прилюдних торгів, визнання недійсними договорів-протоколів, визнання недійсними та скасування актів, визнання недійсними та скасування свідоцтв, скасування актів державного виконавця, визнання недійсними та скасування свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності на майно, визнання незаконною та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, визнання права власності на майно, за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ПП «Нива ВШ», ОСОБА_4, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Фідобанк» про визнання недійсними договорів, визнання недійсними та скасування актів державного виконавця, визнання недійсними та скасування свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності на майно, визнання незаконною та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, визнання права спільної сумісної власності на майно -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПП «Нива ВШ», ОСОБА_4, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Фідобанк», ОСОБА_3 про визнання недійсними прилюдних торгів, визнання недійсними договорів, визнання недійсними та скасування актів, визнання недійсними та скасування свідоцтв, скасування актів державного виконавця, визнання недійсними та скасування свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності на майно, визнання незаконною та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, визнання права власності на майно, та у задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 до ПП «Нива ВШ», ОСОБА_4, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Фідобанк» про визнання недійсними договорів, визнання недійсними та скасування актів державного виконавця, визнання недійсними та скасування свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності на майно, визнання незаконною та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав, визнання права спільної сумісної власності на майно відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПП « ОСОБА_6Ш.», ОСОБА_4, Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, Заступника начальника підрозділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області, Приватного нотаріуса Львівського нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи ПАТ « Державний ощадний банк», ПАТ» Фідобанк», ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування прилюдних торгів, проведених 15.08.14 р. ПП « Нива ВШ» щодо продажу лотів № 1 земельної ділянки пл. 87 кв.м, № 2 нежитлові приміщення № 1-7 заг. площею 94,6 кв.м, № 3 нежитлові приміщення №№21-30,43-50, 61-65, заг. пл. 268 кв.м. , що знаходяться за адресою м. Львів вул. Клепарівська, 16 у зв»язку з порушенням вимог закону відмовлено за безпідставністю.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 липня 2015 року та Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 року оскаржили ОСОБА_2, ОСОБА_3. В апеляційних скарзах вказують, що судом першої інстанції не враховано, що при реалізації майна порушено вимоги ст.41 Конституції України та п.1,2 ст. 8 ЗУ «Про виконавче провадження» так як реалізовано майно особи, яка не є боржником за виконавчим провадженням. Зокрема зазначають, що майно, яке реалізовано набуто ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за час їх перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя і створено спільною працею подружжя ОСОБА_7, а тому виходячи із вимог ст.60-63 СК України це майно не належить і не могло належати на праві особистої власності лише ОСОБА_2, яка по зведеному виконавчому провадженні є єдиним боржником. Також набуття права спільної власності подружжя на нежитлові приміщення, які були виставлені на торги згідно незаконної заявки обґрунтовується п.3 ст.368 ЦК України якою передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ЗУ «Про виконавче провадження» та Наказу Міністерства юстиції України №68/5 від 27.10.1999 року «Про затвердження Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна» допускається реалізація майна яке належить виключно особі що має статус боржника за виконавчим провадженням, тоді як ОСОБА_3 (співвласник майна) не є боржником за цим виконавчим провадженням. Крім того, зазначають, що майно продано по вартості згідно недійсного звіту про оцінку, що підставою для визнання торів недійсними. Таке твердження підтверджується правовою позицією у справі №6-18цс15 прийнятої постанови ВС України від 04.03.2015 року про перегляд рішення за ст. 3602, 360-3, 360-4 ЦПК України. Також при реалізації майна було допущено порушення вимог ЗУ «Про виконавче провадження». Просять рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 липня 2015 року та Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши докази у справі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів знаходить підстави часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішень суду першої інстанції та часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до п.4 ст.10 ЦПК суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх рава та обов»язки, попердує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і спраяє здійсненню їхніх прав.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд під час ухвалення рішення вирішує чи мали місце обставини, якими обгрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини; при виборі правової норми, що підлягає застосуванню, суд зобов»язаний враховувати висновки Верховного Суду України.

Однак, апеляційним судом виявлено недотримання судом першої інстанції норм процессуального та матеріального права, невідповідність рішення суду першої інстснції вимогам законності та обгрунтованості, у зв»язку з чим рішення підлягає скасуванню повністю.

Скориставшись своїм правом, позивач ОСОБА_2 звернулась з позовом до суду, просила визнати недійсними прилюдні торги з реалізації нерухомого майна 15.08.2014 р. трьох лотів: №1 - земельної ділянки площею 87 кв.м.; №2 - нежитлового приміщення №1-7 загальною площею 94,6 кв.м.; №3 - нежитлових приміщень №21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м., що знаходяться за адресою м.Львів, вул.Клепарівська, 16, а також протоколи проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), що належить на праві власності ОСОБА_2 від 15 серпня 2014 року №1414127-1; №1414127- 2; № 1414127-3, а також як наслідок визнати недійсними та скасувати свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2406, 2408, 2410, виданих приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, скасувати державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цих свідоцтв, визнати недійсними договори про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, визнати недійсними та скасувти акти державного виконавця Стасишин А.Р. від 22.08.14 року, що видані за результатами прилюдних торгів, визнати недійсними та скасування свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав та обтяжень, застосувати реституцю та визнання права власності на майно за ОСОБА_7.

Відмовляючи у позові повністю, суд першої інстанції виходив з того, що прилюдні торги з реалізації нерухомого майна проведені з дотриманням норм Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, а наведені в позові мотиви визнання торгів недійсними не могли вплинути на результати торгів, що відбулись 15.08.14 р. Крім того порушень прав і законних інтересів позивача і третої особи, які оспорюють результати торгів допущено не було, оскільки отримані від продажу спірного нерухомого майна кошти повністю покрили заборгованість позивачів перед ПАТ «Державний ощадний банк», ПАТ «Фідобанк». Залишок суми, що отримана від реалізації спірного нерухомого майна позивачі можуть отримати з депозитного рахунку в будь-який зручний для них час. Результати торгів були правомірно оформлені у виді протоколів прилюдних торгів № 1414127-1 від 15.08.2014 року, №9 1414127-2 від 15.08.2014 року та № 1414127-3 від 15.08.2014 року. З дотриманням вимог ст. 34 Закону України « Про нотаріат», ст. 3,9 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» приватним нотаріусом було проведено державну реєстрацію на спірне нерухоме майно.

Однак до таких висновків суд прийшов з порушенням норм ст.212-214 ЦПК України

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Верховний Суд України 01.10.2014р. розглядаючи справу №6-147цс14 про визнання недійсними результатів прилюдних торгів та протоколу проведення прилюдних торгів із продажу нерухомого майна, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, виніс постанову з правовою позицією щодо строку чинності оцінки майна. «Виходячи з правового аналізу ч.5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 3.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 слід дійти висновку про те, що звіт про оцінку майна є чинним, якщо від дня його підписання до дня проведення прилюдних торгів пройшло не більше шести місяців. Після збігу цього строку обовязковою умовою призначення і проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який втратив чинність, є порушенням ч.5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» та підставою для визнання таких торгів недійсними.»

Однак, суд першої інстанції не врахував цієї правової позиції Верховного Суду України, що є обов»язковою для судів усіх інстанцій, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги у частині прострочення звіту про оцінку майна, оскільки продаж майна відбувся 15.08.2014 року, тоді як звіт про оцінку було складено 09.11. 2013 року, таким чином звіт був протермінований на 3 місяці.

Крім того, суд першої інстанції не врахував доводи позивача щодо значного збільшення ринкової ціни нерухомого майна з часу проведеної оцінки до торгів через валютні коливання, що є загальновідомими обставинами. Відповідно до висновку №2558 експертного інженерно-технічного дослідження від 10.08.2015 року (а.с.162 т.3) про дійсну ринкову вартість спірного майна значно перевищує вартість за оцінкою та заборгованість боржника.

Колегія суддів відхиляє доводи заперечень на апеляційну скаргу щодо обгрунтвоаності та відповідності закону звітів про оцінку майна проведеної ФОП ОСОБА_8 та рецензію ПП «Західний експертно-консалтинговий центр», оскільки суд не ставить під сумнів правильність оцінки на час її проведення. Підставою скасування рішення та задоволення позову про визнання торгів недійсними є порушення правил проведення прилюдних торгів, які полягають у використанні оцінки майна, термін якої сплив. Тому її правильність та об»єктивність правового значення не має.

Законом імперативно визначено 6-місячний строк дійсності оцінки, який продовженню (пролонгації) чи поновленню не підлягає. І після спливу цього строку незалежно від причин повинна призначатись нова оцінка. Ця норма є важливою гарантією добросовісності уповноважених осіб на реалізацію майна боржника за реальною ціною, для погашення заборгованості перед кредиторами.

Зазначаючи про дотримання норм чинного законодавства, що регулює організацію та проведення прилюдних торгів, суд першої інстанції не врахував норми Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку», оскільки частина проданого майна перебувала в іпотеці.

Верховним Судом України у справі № 6-28цс15 висловлено правову позицію, за якою норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобовязань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем. Відповідно до статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Оскільки на прилюдних торгах реалізовувалось також і передане в іпотеку майно, норми Закону України «Про іпотеку» поширюються на спірні правовідносини.

Відповідно до ст.41 Закону України Про іпотеку реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до п.1.4 Тимчасового положення організація та проведення прилюдних торгів із реалізації предмета іпотеки здійснюється з урахуванням вимог Закону України Про іпотеку. Отже, Законом України Про іпотеку визначено спеціальний порядок для реалізації з прилюдних торгів предмета іпотеки.

Порядок реалізації арештованого майна передбачено Законом України "Про виконавче провадження", Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 21 квітня 2005 року, та Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 62 Закону України Про виконавче провадження реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах).

Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, за яким прилюдні торги є спеціальною процедурою продажу майна, за результатами якої власником майна стає покупець, який у ході торгів запропонував за нього найвищу ціну (п.2.2 Тимчасового положення).

Цим Тимчасовим положенням визначені: правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (розділ 3); правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розділ 4); правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 6). Пунктом 1.2 Тимчасового положення передбачено, що прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна за заявкою державного виконавця організовує і проводить спеціалізована організація, з якою відділом державної виконавчої служби укладено відповідний договір.

Спеціалізованою організацією по проведенні прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна по спірному виконавчому провадженню було визначено філію 14 ПП "Нива-В.Ш.", з якою ВДВС Львівського міського управління юстиції було укладено договір. Позивач відмовилась від позову у частині оскарження цього договору, ухвалою апеляційного суду провадження у справі в цій частині закрито.

На підставі даного договору Філією 14 ПП "Нива-В.Ш." 15.08.2014 року проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, за результатами проведення яких їх переможцем став ОСОБА_7, що стверджується протоколами №1414127-1; №1414127- 2; № 1414127-3.

Державним виконавцем було складено акт про реалізацію предмета іпотеки. Однак цей акт не є самостійним предметом судового оскарження, оскільки не породжує і не змінює правовідношення сторін.

За результатами проведених 15.08.2014 року прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 видано три свідоцтва про право власності за переможцем конкурсу ОСОБА_4 та проведено державну реєстрацію права власності земельної ділянки площею 0,0087 га за адресою м.Львів,вул.Клепарівська, 16, нежитлових приміщень №21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м. за адресою м.Львів, вул.Клепарівська, 16, нежитлового приміщення №1-7 загальною площею 94,6 кв.м. за адресою м.Львів, вул.Клепарівська, 16.

Таким чином, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а отже, є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами ст. ст. 650, 655 та ч. 4 ст. 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу процедуру прилюдних торгів, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі (розд. 6 Тимчасового положення, пп. 244, 245, 248 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року за № 152/361; ст. 34 Закону України Про нотаріат).

Отже, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені чч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу).

Разом із тим слід зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст.215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням.

Відповідно до п. 1.4 Тимчасового положення організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст.43 ЗУ « Про іпотеку» спеціалізована організація не пізніше, ніж за 15 днів до дня початку прилюдних торгів публікує за місцезнаходженням предмета іпотеки принаймні в двох місцевих друкованих засобах інформації повідомлення про проведення прилюдних торгів.

Інформаційне повідомлення про проведення торгів, доведене неналежним способом або в неналежному друкованому засобі масової інформації, зменшує можливість участі в торгах потенційних покупців і, відповідно, впливає на формування ціни реалізації. Тому недотримання правил про проінформованість невизначеного кола осіб щодо проведення торгів є істотним порушенням процедури. За цими критеріями заінтересованою особою є боржник. Його інтерес полягає в продажу майна за якомога вищою ціною з метою погашення заборгованості, а цей інтерес якраз і забезпечується дотриманням належного порядку організації та проведення торгів.

Відповідно до п.3.5 Тимчасового положення спеціалізована організація, яка проводить публічні торги, не пізніше як за 15 днів до дня проведення публічних торгів публікує в порядку, визначеному Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, на відповідному веб-сайті інформацію про нерухоме майно, що реалізується. Оголошення про проведення прилюдних торгів має бути розміщене не пізніше семи днів з моменту укладення договору про реалізацію майна, а у випадку проведення повторних торгів не пізніше семи днів з моменту переоцінки майна. Одночасно ця інформація може бути розміщена в засобах масової інформації.

Пунктами 3.6 - 3.10 Тимчасового положення визначено вимоги щодо змісту таких інформаційних повідомлень. Згідно п.3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час та місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.

У доводах апеляційної скарги як підстава незаконності рішення суду наводяться обставини реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах не лише іпотечного майна, а усього майна позивача по вул. Клепарівська, 16 в м.Львові, яке набуто позивачем за час шлюбу з ОСОБА_3 і є спільною сумісною власністю.

Однак, такі доводи коегія суддів відкидає, зважаючи на визначену правову позицію Верховного Суду України, висловлену 16 грудня 2015 року Судовою палатою у цивільних справах ВСУ при розгляді справи №6-2641цс15, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому ці обставини не презюмуються, а підлягають доказуванню і встановленню на підставі належних та допустимих доказів у процесі судового розгляду позову одного з подружжя до іншого, на чиє ім»я здійснено державну реєстрацію права власності об»єктів нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, третя особа ОСОБА_3 заявив позов про визнання права спільної сумісної власності на продане з прилюдних торгів майно, що зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_2, а саме земельної ділянки площею 87 кв.м.; нежитлового приміщення №1-7 загальною площею 94,6 кв.м.; нежитлових приміщень №21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м., що знаходяться за адресою м.Львів, вул.Клепарівська, 16, та про визнання прилюдних торгів недійсними з іншими похідними вимогами, до осіб, які були залучені відповідачами за позовом ОСОБА_2

Не вирішивши, відповідно до ч.4ст.10 ЦПК України, залучення до участі у справі в якості відповідача за позовом ОСОБА_3 дружину і власника майна ОСОБА_2, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та порушення її процесуальних прав, зокрема права визнання позову із наслідками, передбаченими ст.61 ЦПК.

На стадії апеляційного розгляду, відповідно до ст.303 ЦПК, колегія суддів позбавлена можливості усунути таке порушення, оскільки законом не передбачено право апеляційного суду змінювати процесуальні статуси сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Це процесуальне порушення є перешкодою у здійсненні основоположного принципу змагальності судового розгляду, причиною не забезпечення дотримання прав та законних інтересів учасників судового розгляду, що призвело до неправильного вирішення спору. Тому рішення суду першої інстанції у частині вирішення позову третьої особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_3, слід скасувати з підстав, передбачених п.4ст. 309 ЦПК України. Ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд відмовляє у позові третьої особи ОСОБА_3

Ухвалення рішення апеляційного суду з підстав порушення норм процесуального права, не залучення належного відповіадача, не перешкоджає повторному зверненню до суду з аналогічними вимогами, з врахуванням зроблених судом висновків.

Позовна вимога про застосування реституції заявлена позивачем ОСОБА_2 24.06.2014 року в порядку, передбаченому ст.31 ЦПК. Позивач просить визнати в порядку реституції право власності на спірні земельну ділянку площею 87 кв.м.; нежитлове приміщення №1-7 загальною площею 94,6 кв.м.; нежитлові приміщення №21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м., що знаходяться за адресою м.Львів, вул.Клепарівська, 16. Однак законних підстав для задоволення цієї вимоги апеляційний суд не знаходить.

Цивільно-правовими наслідками визнання недійсним укладеного на торгах договору відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК є реституція- повернення сторін договору до первісного стану. В такому разі відчужене майно повертається організатору торгів для повторної організації і проведення торгів. Оскільки торги проводяться з продажу майна боржника, то відповідним наслідком недійсності торгів є скасування права власності набувача майна та відновлення права власності боржника.

Правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - переможця прилюдних торгів.

Крім того, враховуючи особливості, передбачені законодавством, складання за наслідками проведення прилюдних торгів відповідного акта є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже є правочином.

Таким чином, ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів належить до договорів купівлі-продажу, такий договір може визнаватися недійсним на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину ( статті 203 , 215 ЦК України ).

Торги є спеціальною процедурою, за допомогою якої укладається договір. Договір є результатом , а торги засобом його досягнення. Самі по собі торги не тягнуть відчуження майна. Для цього необхідний договір купівлі-продажу, який , є самостійним правочином».

Оскільки основною метою проведення торгів є укладання кінцевого договору з переможцем, що згідно до п.4.14 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999року № 68/5 та зареєстрованого в зазначеному міністерстві 2 листопада 1999року за № 745/4038, торги закінчувалися підписанням протоколу про результати торгів, який має силу договору.

Покупцем за таким договором є переможець торгів, який підписав протокол про їх результати. Іншою стороною, продавцем, укладеного в результаті прилюдних торгів договору є державний виконавець, від імені якого виступає спеціалізована організація як організатор торгів.

Оскільки відповідно до п.3.1 Тимчасового положення відділ ДВС укладає зі спеціалізованою організацією договір, яким доручає їй за визначену комісійну винагороду реалізацію майна, цей договір має ознаки договору комісії.

За цими договорами відчужувачем за укладеним на торгах договором є спеціалізована організація як комісіонер. Разом з тим, оскільки відносини між відділом ДВС та спеціалізованою організацією регулюються саме укладеним між ними договором, то відчужувачем за укладеним на торгах договором можуть виступати обидві організації.

Таким чином, якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом ДВС договору ця організація під час укладення на торгах договору виступає представником ВДВС, то стороною такого договору є відповідний підрозділ виконавчої служби. Якщо ж спеціалізована організація виступає від власного імені, на підставі договору комісії, укладеного з ВДВС, то стороною такого договору є спеціалізована організація.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність права ОСОБА_2 заявляти вимогу про реституцію у формі визнання права власності за нею, оскільки вона не є стороною правочину, який визнано недійсним. Оскільки реституція регулює відносини лише між сторонами визнаного недійсним договору, то робити це вправі продавець за договором. У цій частині її позов задоволенню не підлягає.

Однак, після застосування наслідків недійсності прилюдних торгів, зокрема скасування державної реєстрації права власності за переможцем торгів ОСОБА_4, чинною залишається попередня реєстрація права власності, тобто за ОСОБА_2

У разі недійсності прилюдних торгів застосовуються спеціальні наслідки для забезпечення повернення сторін до попереднього стану, відповідно до спеціальних нормативних актів, які регулюють процедуру підготовки та проведення прилюдних торгів, а саме Закону України «Про виконавче провадження», Тимчасового Положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затверджене Наказом Міністерства Юстиції України 27.10.1999 №68/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 р. за № 745/4038. Відтак дії, вчинені під час та після проведених прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна боржника ОСОБА_2 для забезпечення досягнення мети продажу майна боржника для задоволення вимог кредиторів, є такими, що вчинені внаслідок прилюдних торів з реалізації майна.

Специфіка реалізації майна з прилюдних торгів полягає у спеціальній процедурі оформлення правочину та державної реєстрації переходу права власності на продане майно до переможця торгів. Тому по суті, застосування наслідків недійсності прилюдних торгів полягає у скасуванні протоколів прилюдних торгів від 15 серпня 2014 року №1414127-1; №1414127- 2; № 1414127-3, які виступають аналогом договорів купівлі-продажу виставленого на продаж майна боржника- Антонів М.В., свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2406, 2408, 2410, виданих 29.08.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про придбання на прилюдних торгах земельної ділянки площею 0,0087 га, нежитлових приміщень №21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м., нежитлового приміщення №1-7 загальною площею 94,6 кв.м. за адресою м.Львів, вул.Клепарівська, 16, та скасуванні державної реєстрації права власності за ОСОБА_4 У цих частинах позовні вимоги обґрунтовані на підлягають задоволенню.

Вимоги про визнання недійсними та скасування актів державного виконавця Стасишин А.Р. від 22.08.2014року, видані за результатами прилюдних торгів по продажу майна ОСОБА_2 належать до процедурних, допоміжних, не впливають на правовідношення сторін та не порушують прав чи законних інтересів позивача. А порушене право позивача підлягає захисту у інший законний спосіб. Тому у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Це ж стосується вимог про визнання незаконними та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 29.08.2014 року, які не мають ознак незаконності в момент їх вчинення.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Державна реєстрація права власності та інших речових прав (ст..27 закону) проводиться на підставі, зокрема, виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів). А наслідок прийнятого рішення, що має правове значення, виступає державна реєстрація права власності.

Тому колегія суддів приходить до висновку про правильність обраного способу захисту порушенного права позивача, як наслідку незаконності прилюдних торгів, скасування державної реєстрації права власності, проведених на підставі виданих нотаріусом свідоцтв, за переможцем торгів ОСОБА_4, що відповідає належному способу захисту порушенного права позивача. У цій частині позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстарцію є самостійним об»єктом оскарження у разі незаконності дій державного реєстратора (нотаріуса) у разі порушення права чи законних інтересів позивача, вчинених у супереч вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відтак, таке оскарження не досягає мети захисту порушенного права, відповідно до ст. 3, 4, 11 ЦПК, тому вважається необгрунтовано заявленим. У цій частині позову слід відмовити.

Відповідно до роз»яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» за наявності підстав, передбачених статтею 309 ЦПК, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення. Зазначеними підставами є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. При цьому необхідно виходити з того, що: неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, слід вважати неправильне визначення предмета доказування

чи не з'ясування обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, або інших фактичних даних (пропущення строку позовної давності тощо), неправильну кваліфікацію правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин тощо; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, має місце у випадках зазначення у судовому рішенні певних обставин (фактів), які не підтверджені

доказами, їх недостатність, недостовірність та (або) суперечливість, відсутність мотивів прийняття чи неприйняття доказів тощо; невідповідність висновків суду обставинам справи вважається у тому разі, якщо останні встановлені судом повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено неправильно. Порушення або неправильне застосування матеріального чи процесуального права має місце у разі застосування закону, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню, унаслідок неправильної юридичної кваліфікації правовідносин або неправильного витлумаченого закону, який хоч і підлягав застосуванню, проте його зміст і сутність сприйнято неправильно через розширене чи обмежене тлумачення.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимог статті 59 ЦПК щодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (стаття 60 ЦПК), порушення вимог статті 215 ЦПК щодо змісту рішення суду тощо. Якщо помилки у рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення (скасуванням), тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

За таких обставин, апеляційний суд, відповідно до п.1,2,3,4 ч.1ст.309 ЦПК України, знайшовши підстави для скасування рішення суду першої інстанції у зв»язку з допушеною неповнотою з»ясування обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, скасовує рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції повністю та ухвалює нове рішення.

Апеляційний суд, прийшовши до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, задовольняє позов ОСОБА_2 у частині визнання недійсними прилюдні торги 15 серпня 2014 року з продажу лотів: №1 - земельної ділянки площею 87 кв.м.; №2 - нежитлового приміщення №1-7 загальною площею 94,6 кв.м.; №3 - нежитлових приміщень №21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м., що знаходяться за адресою м.Львів, вул.Клепарівська, 16, визнання недійсними протоколів проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), що належить на праві власності ОСОБА_2 від 15 серпня 2014 року №1414127-1; №1414127- 2; № 1414127-3, визнання недійсним та скасування свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюднихторгів, серія та номер 2406, 2408, 2410, виданих 29.08.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, а саме земельної ділянки площею 0,0087 га, нежитлових приміщень №21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м., нежитлового приміщення №1-7 загальною площею 94,6 кв.м.за адресою м.Львів,вул.Клепарівська, 16, скасування державної реєстрацію права власності, проведеної на підставі цих свідоцтв.

Апеляційний суд відмовляє у позові ОСОБА_2 у частині вимог про визнання недійсними та скасування акта державного виконавця Стасишин А.Р. 22.08.2014року, про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень від 29.08.2014 року.

Також апеляційний суд відмовляє у позові третьої особи ОСОБА_3 повністю з підстав, зазначених у мотивувальній частині рішення.

Відповідно до ухвали апеляційного суду Львівської області від 09.02.2016 року, частково задоволено заяву позивача та закрито провадження у справі в частині позовної вимоги про визнання недійсним договору про надання послуг по організації та проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, із скасуванням рішення суду першої інстанції в цій частині.

Керуючись ст.303, п.2ч.1ст.307, ч.1 ст.309, ч.2ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 липня 2015 року, додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недійсними прилюдні торги 15 серпня 2014 року з продажу лотів:

№1 - земельної ділянки площею 87 кв.м.; №2 - нежитлового приміщення №1-7 загальною площею 94,6 кв.м.; №3 - нежитлових приміщень №21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м., що знаходяться за адресою м.Львів, вул.Клепарівська, 16, а також протоколи проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки), що належить на праві власності ОСОБА_2 від 15 серпня 2014 року №1414127-1; №1414127- 2; № 1414127-3.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюднихторгів, серія та номер 2406, видане 29.08.2014 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, а саме земельної ділянки площею 0,0087 га за адресою м.Львів,вул.Клепарівська, 16 та скасувати державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цього свідоцтва.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2408, виданого 29.08.2014року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, а саме нежитлових приміщень №21-30, 43-50, 61-65 загальною площею 268 кв.м. за адресою м.Львів, вул.Клепарівська, 16 та скасувати державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цього свідоцтва.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 2410 виданого 29.08.2014року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, а саме нежитлового приміщення №1-7 загальною площею 94,6 кв.м. за адресою м.Львів, вул.Клепарівська, 16 та скасувати державну реєстрацію права власності, проведену на підставі цього свідоцтва.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржено протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: І.І. Кабаль

ОСОБА_9