Справа №718/341/16-ц
Провадження №2/718/109/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016 року Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретарів Івасюк Н.М., Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіцмань справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, інтереси якої представляє ОСОБА_3, ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання договорів дарування недійсними

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідачів, треті особи: Орган опіки та піклування Кіцманської РДА, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання договорів дарування недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 2003 року перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, від якого у них 26.03.2005 року народилася донька ОСОБА_2 Крім цієї доньки у нього є ще троє дітей від першого шлюбу: син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Вказує на те, що вся сім'я, в тому числі і діти від першого шлюбу зареєстровані та проживали в житловому будинку, розташованому по вул. Центральній, 66 в с. Реваківці Кіцманського р-ну Чернівецької області, що належав йому на праві власності та являвся їхнім із ОСОБА_3 спільним майном подружжя.

27.03.2013 року на підставі договору купівлі-продажу ним придбано домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку площею 0,1543 га, що знаходяться за адресою вул. М.Галицького, 1, с. Мамаївці Кіцманський р-н Чернівецька обл. Таким чином зазначене майно є спільним майном подружжя, його ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Після придбання зазначеного домоволодіння він з дружиною ОСОБА_3, донькою ОСОБА_2 та сином від першого шлюбу ОСОБА_6 переїхали туди проживати. Він повідомив дружині, що має намір та бажання, відчужити на користь своєї доньки від першого шлюбу ОСОБА_1Ю, будинок по вул. Центральній, 66, в с. Реваківці Кіцманського р-ну, оскільки остання там залишилася проживати разом із сином від першого шлюбу та іншого житла не мала.

Вказує на те, що на початку 2015 року у них з дружиною почали виникати непорозуміння, дружина проявляла ознаки недовіри до нього, в результаті чого в сім'ї створилася напружена атмосфера. Відповідачка постійно дорікала йому розірванням шлюбу, стягненням аліментів, ізолюванням доньки від нього та почала маніпулювати ним, відмовляючи в наданні дозволу на відчуження будинку на користь доньки від першого шлюбу та почала вимагати взамін надання дозволу на відчуження будинку вчинення договору дарування придбаного господарства в с. Мамаївці Кіцманського району на користь доньки ОСОБА_2.

Таким чином, бажаючи зберегти сім'ю, уникнути неприємних обставин щодо поділу спільного майна подружжя та аліментних зобов'язань, не усвідомлюючи будь-яких наслідків, 26.05.2015 року він вчинив договори дарування домоволодіння та земельної ділянки, розташованих по вул. Галицького, 1, в с. Мамаївці Кіцманського р-ну Чернівецької обл. на користь малолітньої доньки ОСОБА_2, від імені якої діяла її мати ОСОБА_3 Одразу після вчинення вказаного договору дружина погодилася на вчинення договору купівлі-продажу житлового будинку по вул. Центральній, 66, в с. Реваківці Кіцманського р-ну Чернівецької обл. на користь його доньки від першого шлюбу ОСОБА_5 та в той же день такий договір був між ними укладений.

Однак, через деякий час після вчинення договорів дарування дружина почала вимагати розірвання шлюбу, і згодом виїхала проживати до своєї матері в м. Чернівці. У вересні 2015 року звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу і рішенням Кіцманського районного суду від 23.10.2015 року шлюб між нами було розірвано. Рішенням суду від 01.12.2015 року за заявою ОСОБА_3 з нього було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_7 в розмірі по 5000 гривень щомісячно до досягнення дочкою повноліття.

Пізніше він дізнався, що дружина створила нову сім'ю з іншим чоловіком та разом із дочкою ОСОБА_7 в січні 2016 року виїхала проживати в м. Київ. В телефонній розмові із нею, дізнався про її намір продати подарований мною будинок.

Посилається на те, що, вчиняючи оспорювані договори він не мав наміру позбавити себе права володіння та користування зазначеним майном. Як до, так і після дарування він проживає у вищезазначеному будинку, сплачує значні комунальні платежі, земельний податок, що стверджується квитанціями про їх оплату; володіє і користується ним та несе витрати по його утриманні; вся документація на будинок, в тому числі і укладені договори дарування знаходяться у нього, іншого житла у нього немає, а тому вважає, що дане майно не вибуло фактично із його володіння та користування, тобто фактичної передачі та прийняття дарунка не відбулось. Через ці обставини змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, так як його волевиявлення на укладення таких договорів не було вільним, було сформоване під впливом наполягань дружини та наслідком сімейних обставин і відносин та є його помилкою щодо природи цих правочинів, прав та обов'язків сторін, а тому просив позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини викладенні у позові та зазначила, що позивач вважав договір дарування таким, що існує на папері, він не мав наміру позбавити себе права власності на будинок, оскільки у нього немає іншого житла. Укладаючи договір дарування, позивач вважав себе та дружину власниками будинку до повноліття дитини. Крім того зазначила, що подружні відносини між сторонами припинилися після укладення таких договорів.

Представник відповідачки у судовому засіданні заперечувала, щодо задоволення позовних вимог, подавши заперечення на позовну заяву, де вказувала на те, що на момент укладення договору дарування домоволодіння та земельної ділянки, позивач був дієздатною особою і свідомо мав намір подарувати малолітній дочці вказане майно. Жодних домовленостей під час укладення договору дарування у сторін не було. Відповідачка разом з малолітньою дочкою постійно проживала у господарстві. Твердження про те, що відповідачка вимагала у позивача подарувати будівлі малолітній дочці ОСОБА_7 є надуманими, оскільки це була воля позивача. Щодо продажу спірного будинковолодіння, то у відповідачки немає таких намірів, оскільки воно належить малолітній дитині, яка іншого рівноцінного житла немає. А не проживання ОСОБА_3 разом з дитиною у вказаних будівлях викликане тим, що ОСОБА_1 вигнав їх з будинку і перешкоджає там проживати. Бажання розірвати договори дарування виникло у ОСОБА_1 тільки після того як у них розпалася сімя, позивач не отримав очікуваної користі, збереження сімї, від укладення договорів дарування. А власне недбальство, незнання закону чи неправильне його тлумачення, однією зі сторін за угодою, не є підставою для визнання правочину недійсним. Тому просила відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за безпідставністю та за недоведеністю.

Представник Органу опіки та піклування Кіцманської РДА заперечувала щодо задоволення позовних вимог позивача, оскільки при їх задоволенні будуть порушенні права малолітньої дитини. Крім того зазначила, що це було волевиявлення самого позивача, який звернувся разом з відповідачкою про намір подарувати своїй малолітній дитині житловий будинок.

Представник Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області у судове засідання не звився, подавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Зібраними по справі доказами встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.10.2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії І-МИ №018231 (а.с. 12)

Згідно свідоцтва про народження серії 1-МИ №015367 від 01.11.2005 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народилася 26.03.2015 року дочка ОСОБА_7. (а.с. 13)

Відповідно до свідоцтв про народження, позивач ОСОБА_1 являється батьком дітей від першого шлюбу: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1Ю, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. (а.с. 14-16)

26.05.2015 року між ОСОБА_1 та його малолітньою дочкою ОСОБА_2, від імені якої діяла ОСОБА_3, були укладені договори дарування домоволодіння з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою вул. ОСОБА_8, будинок №1, с. Мамаївці, Кіцманського району Чернівецької області та земельної ділянки, площею 0,1543 га. цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що перейшли у власність ОСОБА_2 Дані договори посвідчені приватним нотаріусом Кіцманського РНО ОСОБА_9В, реєстр №1021 та № 1023. (а.с. 17-20)

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23.10.2015 року №718/2052/15-ц шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. (а.с. 34)

Згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01.12.2015 року №718/2376/15-ц з позивача ОСОБА_1 стягнуто на користь відповідачки ОСОБА_3, аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 у розмірі по 5000 гривень щомісячно до повноліття дитини. (а.с. 35)

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняттям обдаровуваним документів, що посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору або символів (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Статтею 229 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що позивач помилково вважав, що при укладенні договору дарування він зможе зберегти сім'ю, заспокоїти дружину щодо матеріального забезпечення їхньої спільної дитини ОСОБА_2, уникнути аліментних зобов'язань, крім того отримає згоду дружини на відчуження житлового будинку по вул. Центральній, 66, в с.Реваківці Кіцманського р-ну Чернівецької обл. на користь його доньки від першого шлюбу ОСОБА_5

Суд вважає доведеним той факт, що позивач мав спотворене уявлення про обставини, що дійсно мають місце, оспорюваний правочин укладався під впливом помилки в розумінні неправильного сприйняття позивачем істотних умов правочину, яке вплинуло на його волевиявлення і за відсутності якої, за обставинами справи, можна вважати, що правочин не був би укладеним.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостоюст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Отже, правочин, який вчинено під впливом помилки, є недійсним оскільки волевиявлення особи не відповідає її справжньому наміру.

Відповідно до вимог п. 3, 5 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що є в наявності обставини, з якими закон повязує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків, а отже приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 27-30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За такими обставинами суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог.

З урахуванням вищевказаного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги пояснення сторін, наданих в судовому засіданні, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги позивача повністю доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215, 216, 229 ЦК України; ст.ст. 10, 11, 58-61, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, інтереси якої представляє ОСОБА_3, ОСОБА_3, треті особи: Орган опіки та піклування Кіцманської районної державної адміністрації, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про визнання договорів дарування недійсними - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування домоволодіння за адресою вул. М.Галицького, будинок №1 село Мамаївці Кіцманського р-ну Чернівецької обл., укладений 26.05.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, від імені якої діяла її мати ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за №1021.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1543га за адресою вул. М.Галицького, будинок №1 село Мамаївці Кіцманського р-ну Чернівецької обл., цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :03:003:0238, укладений 26.05.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, від імені якої діяла її мати ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за №1023.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на домоволодіння та земельну ділянку за адресою вул. М.Галицького, 1 село Мамаївці Кіцманського p-ну Чернівецької обл.

Поновити право власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 на домоволодіння, що знаходиться адресою вул. М.Галицького, №1 с.Мамаївці Кіцманський р-н Чернівецька обл. та складається із житлового будинку літ. А-ІІ, a1, а2, Мс, житловою площею 53,20 кв.м., загальною площею 364,80 кв.м., житлового будинку літ. Б-ІІ, б, Мс, житловою площею 42.40кв.м., загальною площею 365,40кв.м.; підвалу літ. Пд/А-ІІ, огорожі літ.№1-2 та земельну ділянку площею 0,1543га, розташовану за адресою вул. М.Галицького, №1 село Мамаївці Кіцманського p-ну Чернівецької обл., цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :03:003:0238.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.М. Мізюк