Справа № 202/4699/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

/з а о ч н е/

18 лютого 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шишляннікова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з даним позовом, ПАТ КБ "ПриватБанк" зазначає, що 26 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір про іпотечний кредит № DNL0GI, відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 227250 грн. строком до 26 лютого 2030 року, а відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. У забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № DNL0GI, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку нерухоме майно - квартиру загальною площею 42,90 кв.м., житловою площею 26,80 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить їй на праві власності. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2014 року задоволений позов ПАТ КБ ПриватБанк про звернення стягнення на предмет іпотеки. У зв'язку з чим ПАТ КБ ПриватБанк, уточнивши під час судового розгляду свої позовні вимоги, посилаючись на положення статті 40 Закону України Про іпотеку та статті 109 ЖК України, просить виселити відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, а також малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_2, яка є предметом іпотеки.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглядати у його відсутність, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином, заперечень проти позову не надали, тому справу розглянуто на підставі наявних даних та доказів у відсутності відповідачів у заочному порядку.

Третя особа - служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради надала заяву, в якій просила справу розглянути без участі її представника та винести рішення в інтересах малолітньої дитини.

Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 26 лютого 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 був укладений договір про іпотечний кредит, за умовами якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 227250 грн. на строк до 26.02.2030 року на поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

З метою забезпечення виконання зобовязань за даним договором між банком та ОСОБА_3 також 26 лютого 2008 року був укладений договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передала банку в іпотеку належну їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2001 року квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з довідки Комунального виробничого житлово ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району, в зазначеній квартирі на сьогодні зареєстровані ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Також судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2014 року у зв'язку з неналежним виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит, за позовом ПАТ КБ ПриватБанк було звернуто стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ «КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені боржника договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем.

Заявляючи вимоги про виселення відповідачів зі спірної квартири, ПАТ КБ ПриватБанк посилається на те, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, а відповідач на письмову вимогу іпотекодержателя разом із усіма мешканцями добровільно житлове приміщення не звільнила.

Суд вважає, що такі позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України.

Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону Про іпотеку підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК України.

Отже, за змістом наведених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК України постійне житло вказується в рішенні суду.

Спірна квартира не була придбана за рахунок кредитних коштів, отриманих позичальником.

Проте позивач у своєму позові не зазначив іншого постійного житлового приміщення, куди відповідачі повинні бути виселені з іпотечного житла. Доказів про наявність у відповідачів іншого житла, крім переданого в іпотеку, суду не надано.

Враховуючи, що в даній справі в іпотеку була передана квартира, яка придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканців зі спірної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка міститься в постанові від 18 березня 2015 року по справі №6-39 цс15.

З урахуванням наведеного, в позові ПАТ КБ ПриватБанк необхідно відмовити.

У зв'язку з відмовою в позові відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, про виселення відмовити.

Це рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ю. Марченко