Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнив, та остаточно просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 18 090 грн та судові витрати у справі. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 31 травня 2002 року між ним та відповідачем було укладено договір доручення, відповідно до якого ОСОБА_4 зобов'язався вчинити певні юридичні дії із представництва його інтересів, а він - сплатити вартість цих послуг. На виконання умов договору він передав відповідачу згідно з розпискою від 15 червня 2002 року 500 доларів США, згідно з розпискою від 26 червня 2002 року - 1 700 грн та 5 500 грн. Зазначив, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 квітня 2012 року закрито кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі п. 5 ст. 7-1 КПК України та звільнено останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст. 11-1 КПК України та ст. 49 КК України у зв'язку з закінченням строків давності. У вказаній справі його було визнано цивільним позивачем, однак його позов у зв'язку з закриттям кримінальної справи не розглядався, а тому просив стягнути з відповідача отримані за договором доручення грошові кошти.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 17 773 грн 72 коп., судовий збір у сумі 243 грн 60 коп., а всього - 18 017 грн 32 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, справу передати до апеляційного суду, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, на застосуванні якої наполягав відповідач.

На підставі наявних у справі доказів суд правильно установив, що про порушення свого права позивач дізнався ще у січні 2003 році, тоді ж він і звернувся до правоохоронних органів за захистом свого права.

При цьому суд, керуючись ст. ст. 257, 261, 264 ЦК України, дійшов правильного висновку, що звернення позивача з позовом до відповідача в рамках кримінальної справи у липні 2006 року відбулося поза межами строку позовної давності, враховуючи, що про порушення своїх прав він дізнався у січні 2003 року.

Наведені в касаційній скарзі доводи, зокрема про те, що позовна давність була перервана пред'явленням цивільного позову у кримінальному процесі, тому згідно з ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається заново, є безпідставними та не впливають на правильність і законність рішення апеляційного суду.

Отже, рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

А.В.Маляренко