Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю виробниче підприємство «Корнер» про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 01 березня 2013 року він працював покрівельником в Комунальному підприємстві «Жилсервіс - 5» Дніпропетровської міської ради. 04 травня 2015 року керівництво КП «Жилсервіс - 5» повідомило йому та ще декільком працівникам про те, що їх звільнено, однак коли він отримав трудову книжку, дата звільнення стояла 30 червня 2014 року. Весь час він думав що працював у відповідача, однак згодом було з*язсовано, що з червня 2014 року всіх працівників КП «Жилсервіс-5» було переведено на ТОВ ВП «Корнер». В період з листопада 2014 року по лютий 2015 року він не отримував заробітну плату, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь не виплачену заробітну плату за період з листопада 2014 року по лютий 2015 в розмірі 12 800 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що весь час з березня 2013 року позивач думав що він працює у відповідача, ніяких заяв про переведення його до ТОВ ВП «Корнер» не писав, заробітну плату отримував у бухгалтера КП «Жилсервіс - 5», а тому його вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати саме до КП «Жилсервс - 5».

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та пояснив що, ОСОБА_1 в період з листопада 2014 року по лютий 2015 рік не працював в КП «Жилсервіс - 5», а тому його вимоги до них є безпідставні.

Представник ТОВ ВП «Корнер» в судове засідання не з*явився про день, час та місце слухання справи були повідомленні належним чином, про що свідчить направлення судової повістки за адресою місця знаходження, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилали, про причину неявки суд не повідомив.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши надані та добуті докази, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01 березня 2013 року по 30 червня 2014 рік працював покрівельника 4-го розряду КП «Жилсервс - 5» ДМР. Наказом від 01 квітня 2015 року № 14к позивача було прийнято на посаду слюсаря - сантехніка до КП «Жилсервіс-5» ДМР та наказом від 01 вересня 2015 року № 84-к звільнено за згодою сторін.

Відповідно до акту перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування господарювання законодавства 01-1/42, який було складено за результатами перевірки КП «Жилсервіс - 5» ДМР територіальною державною інспекцією з праці у Дніпропетровській області жодних порушень при звільненні ОСОБА_1 30 червня 2014 року та 01 вересня 2015 року виявлено не було, на момент перевірки зобов'язання підприємства перед працівниками відсутні.

Позивач просив суд стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з листопада 2014 року по лютий 2015 рік посилаючись на трудові відносини між ним та відповідачем. Однак із цим не можна погодитися, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до ст. 24-1 КЗпП України у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання в порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

Статтею 48 КЗпП України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Виходячи з вимог ст.ст. 24, 48 КЗпП України належним доказом того, що працівник перебував у фактичних трудових відносинах є трудовий договір, наказ, розпорядження власника підприємства чи уповноваженого ним органу, а також записи у трудовій книжці.

В судовому засіданні позивачу було роз'яснено його право про заміну належного відповідача, однак позивач не скористався даним правом та наполіг на стягненні заробітної плати саме з КП «Жилсервіс - 5» ДМР.

Враховуючи, те що позивачем в судовому засіданні не доведено наявність трудових правовідносин з відповідачем саме в період з листопада 2014 року по лютий 2015 рік суд вважає його вимоги не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до комунального підприємства «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю виробниче підприємство «Корнер» про стягнення заробітної плати - відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О.Демидова