Справа № 359/3323/15-ц Головуючий у І інстанції Борець Є. О.
Провадження № 22-ц/780/1693/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 20 10.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

10 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Олійника В.І.,

та секретаря Вербової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів дарування,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом та мотивує його тим, що 06 грудня 2006 року між нею та її братом відповідачем ОСОБА_5 було укладено два договори дарування, за якими вона відчужила на користь ОСОБА_5 дві земельні ділянки площею 0,13 га та площею 0,08 га, що розташовані по вул. К. Маркса, 12 в с. Дударків, Бориспільського району, Київської області. Зазначає, що ці договори укладалися з метою побудови ОСОБА_5 на цих земельних ділянках житлового будинку для її сімї, однак 14 листопада 2014 року він помер, і житла так збудовано і не було. У звязку із цим, вказує про те, що вона уклала спірні договори під впливом помилки, через що просить суд на підставі ст. 229 ЦК України визнати їх недійсними.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 229 ЦК України та виходив з того, що оскільки на момент укладення спірних договорів ОСОБА_2 не помилялася щодо природи правочинів, прав та обовязків сторін цього договору, та не надала жодних належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які посилалася, то підстави для визнання цих договір недійсними відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування, за яким позивачка безоплатно відчужила у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,13 га, що є частиною земельної ділянки площею 0, 2496 га з кадастровим номером :01:028:0007 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої по вул. К. Маркса, 12 в с. Дударків, Бориспільського району, Київської області (а. с. 6).

В той же день між сторонами був укладений ще один договір дарування, за яким ОСОБА_2 безоплатно відчужила у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,08 га, що є частиною земельної ділянки площею 0,16 га з кадастровим номером :01:028:0008 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. К. Маркса, 12 в с. Дударків Бориспільського району (а. с. 5).

14 листопада 2014 року ОСОБА_5 помер (а. с. 34 зворот).

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.19 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Однак, позивачка на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним не довела належними і допустимими доказами наявність обставин, які вказували б на помилку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права та ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову у позові.

Доводи апеляційної скарги не містять переконливих даних щодо предмета доказування, зокрема щодо наявності помилки при укладенні правочинів та неправильне сприйняття позивачкою фактичних обставин договорів, що вплинуло на її волевиявлення, та зводяться до переоцінки доказів, суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди позивачки з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: