Справа № 301/362/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2016 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М. О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приборжавської сільської ради Іршавського району та ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: приватний нотаріус Іршаського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд з позовом до Приборжавської сільської ради Іршавського району, третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: приватний нотаріус Іршаського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: с.Приборжавське, вул. Миру, №31, Іршавського району, в цілому.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.07.1992 року помер батько позивачки ОСОБА_4, який заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за ОСОБА_4 були його вдова ОСОБА_5 та дочка позивачка ОСОБА_1, які спадщину прийняли, однак, не оформили свідоцтво про право на спадщину. До складу спадкового майна входив житловий будинок в с.Приборжавське, вул. Миру, №31, який у встановленому законом порядку не зареєстрований. Вказаний будиинок побудований батьком позивача ОСОБА_4 у 1977 році на земельній ділянці, відведеній для забудови. Згідно свідоцтва на забудову, власником вказаного будинку був ОСОБА_4

14.03.2011 року померла мати позивача ОСОБА_5, яка залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповідала позивачеві. Позивачка спадщину прийняла, однак не може оформити свідоцтво про право на спадщину та право власності на житловий будинок, який входить до складу спадкового майна, оскільки такий у встановленому законом порядку не зареєстрований. Спадкоємців, які б мали обовязкову частку у спадщині, не має. Просила визнати за нею право власності на спадкове майно.

Ухвалою Іршавського райсуду від 24.03.2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_2.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов виззнала та просила його задовольнити.

Відповідач представник Приборжавської сільської ради в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу по суті в його відсутності (а.с.42).

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки судлу не повідомила ( а.с. 36, 37).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивачка посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, що розташований в с.Приборжавське, вул. Миру, №31, Іршавського району, не зареєстрований (а.с.29). Такий був збудований батьком позивачки ОСОБА_4 у 1977 році на земельній ділянці, відведеній для забудови, відповідно до наданих для проведення будівництва дозволів. Дана обставина підтверджується будівельним паспортом та свідоцтвом на забудову садиби, планом забудови земельної ділянки, рішенням про надання дозволу на забудову від 26.01.1976 року, інвентаризаційною справою №634 ( а.с. 7-10,16-19).

ОСОБА_4 помер 23.07.1992 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №472480 від 23.07.1992 року (а.с.12). Заповіту ОСОБА_4 не залишив ( а.с.48).

Оскільки спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, тому застосуванню підлягають норми ЦК УРСР.

Спадкоємцями першої черги за покійним ОСОБА_4 були його вдова ОСОБА_5 та дочки позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 ( а.с.20,45,46,50).

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 прийняли спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця проживали з ним в одному будинку в с.Приборжавське, вул. Миру, №31, тобто вступили в управління спадковим майном, та відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вважаються такими, що прийняли спадщину (а.с. 48).

Відповідачка ОСОБА_2 у володіння спадковим майном не вступила, з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини за покійним батьком у шестимісячний строк не зверталася, тобто спадщину не прийняла. У судовому засіданні підтвердила, що спадкувати за батьком не бажає, про що подала відповідну заяву ( а.с.51).

Згідно ст. 529 ч.1 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці успадковують спадкове майно у рівних частках.

Строк для видачі свідоцтва про право на спадщину не обмежений у часі, однак, таке видається не раніше 6 місяців з дня відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємці ОСОБА_5 та ОСОБА_1 спадщину за померлим ОСОБА_4 не оформляли та свідоцтво про право на спадщину не отримували. Однак, згідно ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

ОСОБА_5 померла 14.03.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №112377 від 16.03.2011 року (а.с.13).

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Приборжавської сільради 12.11.2002 року, ОСОБА_5 все своє майно заповіла дочці ОСОБА_1 позивачці по даній справі (а.с. 15). Вказаний заповіт не скасований і не змінений.

Згідно довідки Приборжавської сільради №462 від 02.03.2016 року, на день смерті ОСОБА_5 у спадковому будинку разом з нею проживала та була зареєстрована її дочка позивачка ОСОБА_1 (а.с.11,21). З заявою про відмову у прийнятті спадщини ОСОБА_1 до нотаріальної контори не зверталася, отже, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Згідно ст. 1268 ч.5 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємців, які б мали право на обовязку частку у спадщині не має.

Спадкова справа за покійною ОСОБА_5 заведена 23.05.2011 року ( а.с.14).

Спадкоємцю ОСОБА_1 09.02.2016 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що надана для будівництва та обслуговування житлового будинку та належала на праві власності ОСОБА_5 на підставі Державного акту від 30.06.2003 року ( а.с.22).

У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований в с.Приборжавське, вул. Миру, №31, та входить до складу спадкового майна, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки на вказане нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи та житловий будинок не зареєстрований ( а.с. 30).

Приборжавська сільська рада, на території якої розташований житловий будинок, який не зареєстрований, не заперечує проти визнання права власності на вказаний будинок за позивачем.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на житловий будинок, оскільки такий побудований у 1977 році, коли набуття права власності на нерухоме майно не повязувалося з його державною реєстрацією, тому такий не зареєстрований.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року.

За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад, а також видача свідоцтв про право власності.

Оскільки згідно Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР власником житлового будинку в с.Приборжавське, вул. Миру, №31, Іршавського району, був ОСОБА_4, спадкоємцем якого є позивачка ОСОБА_1, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 529, 548, 549, 561 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 392, 1218, 1220, 1233, 1268 ч.3 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 158 ч.2, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: с.Приборжавське, вул. Миру, №31, Іршавського району, в цілому.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення - у той же строк з дня отримання його копії, до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча: М. О. Пітерських