Справа № 618/289/16-ц
Провадження № 2/618/113/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року Дворічанський районний суд Харківської області в складі головуючого судді Рябоконь Є.А., з участю секретаря Кучеренко О.І., позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в cмт. Дворічна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 05 листопада 2008 року відповідачкою по справі був куплений будинок № 49 по вул. Фестивальній в сщ. Дворічне Дворічанського району Харківської області. Даний будинок був придбаний ОСОБА_4 у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 Гроші на придбання будинку у сумі 4000 доларів США ОСОБА_1 дала у позику відповідачу ОСОБА_3 під розписку від 01 листопада 2008 року, в якій останній зобов»язувався повернути зазначену суму в строк до 01 січня 2014 року. Гроші в сумі 4000 доларів США були виплачені продавцю будинку. Борг до цього часу їй не повернуто. Оскільки позичені гроші було витрачено відповідачами для цілей колишньої сім»ї, вважає, що на підставі ст. 65 СК України крім сина за вказаним договором позики повинна відповідати і колишня невістка відповідач ОСОБА_4 З урахуванням уточнених позовних вимог, виходячи з фінансових можливостей щодо сплати судового збору, позивач просила суд стягнути на її користь з відповідачів по 27560 грн. з кожного в рахунок відшкодування вказаного боргу за договором позики.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти задоволення позовних вимог і стягнення з нього на користь позивачки 27560 грн.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність підстав для їх задоволення, оскільки на придбання житлового будинку гроші ні в кого, в т. ч. і в позивачки ОСОБА_1 не позичалися, він був куплений за їхні спільні з колишнім чоловіком та її особисті кошти. Про існування вказаної розписки їй нічого не відомо, згоди на укладення договору позики між колишніми чоловіком і свекрухою не давала, тому укладений позивачкою і відповідачем ОСОБА_3 договір позики вважає нікчемним і припускає, що він позичив гроші не на придбання будинку і позичені ним вже після придбання житлового будинку 4000 доларів США витратив на власні потреби.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_6 повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 8 від 29.06.2016 р., між відповідачами по даній справі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_7) Л.А. було укладено шлюб 27 жовтня 1995 року, який за рішенням Дворічанського районного суду було розірвано 02 жовтня 2013 року.

В період шлюбу, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого

державним нотаріусом Дворічанської державної нотаріальної контори Харківської області, 05.11.2008 р. ОСОБА_4 придбала у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: сщ. Дворічне Дворічанського району Харківської області, вул. Фестивальна, буд. 49.

ОСОБА_6 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.11.2008 р. № 21085416, ОСОБА_4 належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою: сщ. Дворічне Дворічанського району Харківської області, вул. Фестивальна, буд. 49.

В цей же період, згідно розписки від 01.11.2008 р., написаної власноручно відповідачем ОСОБА_3, яка за змістом є договором позики, останній отримав в борг від ОСОБА_1 4000 доларів США на придбання будинку № 49 по вул. Фестивальна в ст. Дворічна Дворічанського району Харківської області та зобов»язався повернути вказані кошти до 01 січня 2014 року.

ОСОБА_6 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Умова договору позики про повернення грошей позичальником до цього часу не виконана, ОСОБА_3 позичену суму позикодавцю не повернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, визнання позовних вимог відповідачем ОСОБА_3 не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і за таких обставин справи, згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України, суд ухвалює рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в межах заявлених вимог.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, суд виходить з наступного.

ОСОБА_6 ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї.

Однак, під час судового розгляду даної справи не встановлено факту використання грошових коштів, одержаних відповідачем ОСОБА_8 за договором позики у своєї матері - позивачки ОСОБА_1, в інтересах сім»ї, зокрема на придбання житлового будинку.

Як пояснила в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4, і дані обставини не оспорювали позивачка і відповідач ОСОБА_3, їй взагалі не було відомо, що її колишній чоловік позичив у своєї матері 4000 доларів США на придбання будинку і написав про це розписку, згоди на отримання позики вона не давала, про існування розписки дізналася в суді. Грошей на придбання вказаного будинку їм ніхто не позичав. Вказаний будинок був придбаний на їхні спільні з чоловіком кошти, накопичені в результаті ведення підсобного господарства та виручені від продажу її власного житлового будинку в с. Берестове Дворічанського району.

Дані факти підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_9 Вони пояснили, що дійсно, 24.08.2008 р. за 5000 грн. придбали у ОСОБА_4 її житловий будинок у с. Берестове Дворічанського району Харківської області. Вказані кошти їй були потрібні для купівлі нового будинку в сщ. Дворічне. Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що знає подружжя ОСОБА_4 як колишніх односельців. Вони, перебуваючи в шлюбі, весь час утримували підсобне господарство корову, телицю, поросят, свиноматку, город. Вирощену продукцію і худобу продавали за гроші.

Крім того, відповідач ОСОБА_4 стверджувала, що вона розрахувалася з продавцем

будинку безпосередньо в кабінеті нотаріуса 5 листопада 2008 року в день укладення договору купівлі продажу житлового будинку, до його підписання. При цьому колишня свекруха ОСОБА_1 ніяких грошей їй не передавала, припускає, що колишній чоловік відповідач ОСОБА_3 позичені у матері гроші міг витратити на інші власні цілі.

Дійсно, згідно п. 2 Договору купівлі продажу житлового будинку від 5.11.2008 р., підписаного сторонами угоди і посвідченого державним нотаріусом, «продаж зазначеного будинку вчинено за ціною 36720 грн., які повністю сплачені ПОКУПЦЕМ до підписання цього договору ПРОДАВЦЕВІ».

Крім того, як вбачається з дослідженої в судовому засіданні письмової заяви відповідача ОСОБА_3 про надання згоди на укладення дружиною договору купівлі житлового будинку, він у присутності нотаріуса під час укладення вказаної угоди особисто підтвердив, що гроші, які витрачаються на придбання зазначеного об»єкта нерухомості, є їхньою сумісною власністю.

Таким чином, доводи відповідачки ОСОБА_4, викладені під час судового розгляду справи на обгрунтування своїх заперечень проти позову, ні позивачкою ОСОБА_1, ні матеріалами справи не спростовуються. При цьому позивачкою ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів використання позичених у неї її сином відповідачем ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 4000 доларів США в інтересах сім»ї, зокрема, на придбання житлового будинку, що є обов»язковою умовою виникнення обов»язку відповідачки ОСОБА_4 за вказаним договором позики. Викладені позивачкою доводи на обгрунтування заявлених позовних вимог до відповідачки ОСОБА_4 суперечать обставинам справи, встановленим судом під час судового розгляду.

Так, самі позивач ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснили, що відповідачка ОСОБА_4 дійсно не була повідомлена ними про укладення договору позики, не була присутня при його укладенні, згоди на це не давала і нічого не підписувала. При цьому вони обоє зазначили, що вказаний договір позики дійсно уклали 5.11.2008 р. після повернення з держнотконтори ОСОБА_3 вже після укладення відповідачкою ОСОБА_4 в нотаріальній конторі договору купівлі - продажу житлового будинку. Однак, пояснити, чому при цьому в розписці зазначили дату 1.11.2008 р., тоді як договір купівлі продажу було укладено 5.11.2008 р., і яка дійсна дата укладення договору позики, вони не змогли.

В зв»язку з цим, дані обставини викликають сумнів у дійсній даті та меті написання вказаної розписки ОСОБА_3 своїй матері ОСОБА_1 в контексті позовних вимог останньої до ОСОБА_4

Крім того, рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 13.07.2016 р. про визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину житлового будинку, розташованого в сщ. Дворічне по вул. Фестивальна, 49, в порядку поділу майна подружжя встановлено, що придбаний ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 в період перебування в шлюбі житловий будинок за вказаною адресою, є їхньою спільною сумісною власністю. Будь яких посилань на участь у придбанні зазначеного житлового будинку ОСОБА_1 вказане рішення суду не містить. Дане рішення суду набрало законної сили.

ОСОБА_6 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

ОСОБА_6 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають

значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

ОСОБА_6 ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, всупереч вимог ст. ст. 10, 11, 57, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 матеріали справи не містять. Не надані такі докази позивачкою і в судовому засіданні. ОСОБА_1 не обгрунтовано належність розписки ОСОБА_3 як доказу для підтвердження її позовних вимог до ОСОБА_4 Суд не вважає належним доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування, надану позивачкою розписку, так як вона містить розбіжності між реальною датою її написання і датою, зазначеною в самій розписці. В зв»язку з цим судом не встановлено наявності обставин, що обгрунтовують вимоги позивачки до відповідачки ОСОБА_4, оскільки, як зазначалося вище, під час судового розгляду справи не встановлено обов»язкової умови виникнення обов»язку відповідачки ОСОБА_4 за вказаним договором позики, а саме використання позичених у позивачки відповідачем ОСОБА_3 грошових коштів в інтересах сім»ї, зокрема, на придбання житлового будинку.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

ОСОБА_6 ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За таких обставин справи, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалася позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні як на підставу своїх заперечень, заслухавши пояснення сторін, враховуючи визнання позову відповідачем ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме: в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 позов підлягає задоволенню, а в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, ст. 65 СК України, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 208, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1

Спиридонівни 27 560 (двадцять сім тисяч п»ятсот шістдесят) грн. 00 коп. в рахунок виконання зобов»язання за договором позики.

В частині позовних вимог до ОСОБА_4 в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Дворічанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суддя Рябоконь Є.А.