Справа № 578/899/16-ц
провадження № 2/578/300/16
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

30 грудня 2016 року Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.

за участю

секретаря судового засідання Сотнікової І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснопілля цивільну справу позовного провадження

за позовною заявою ОСОБА_1

до Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: відділ Держгеокадастру у Краснопільському районі Сумської області, Котелевська районна державна нотаріальна контора Полтавської області

про встановлення юридичного факту та визнання права в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить:

- встановити факт належності ОСОБА_2, яка померла 15 березня 1999 року в смт. Котельва Котелевського району Полтавської області, правовстановлюючого документу Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 038392, виданого на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 25 квітня 1996 року № 217 та зареєстрованого 29 квітня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ за № 392 на імя ОСОБА_3;

- визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Славгород» Краснопільського району Сумської області розміром 5.50 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі нормативною грошовою оцінкою 63662 грн. по праву спадкування за заповітом після померлої 15 березня 1999 року ОСОБА_2, яке належало їй згідно Сертифіката на право на земельну частку / пай / серія СМ № 038392 від 25.04.1996 на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 25.04.1996 за № 217 та зареєстрованого 29.04.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів за № 392.

Вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла відповідно до статті 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, шляхом фактичного проживанням із спадкодавцем на день смерті та фактичного вступу в управління спадковим майном, але позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Славгород» Краснопільського району Сумської області розміром 5.50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належне її мачусі ОСОБА_2 згідно Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 038392 у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, який не отриманий власником за життя. Крім того, наявні розбіжності в написанні даних спадкодавця у вказаному правовстановлюючому документі, а саме: «ТКАЧЕНКО ОЛЕКСАНДР ІВАНОВИЧ» замість правильного «ТКАЧЕНКО ОЛЕКСАНДРА ІВАНІВНА». Вважає, що встановити зазначений факт в інший спосіб, ніж за рішенням суду, неможливо, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, що відкрилась після смерті ОСОБА_2, немає. На переконання позивача її право на спадщину порушено і підлягає судовому захисту.

Сторони та третя особа в судове засідання не прибули, на адресу суду направили заяви, кожен окремо, про розгляд справи у їх відсутність, Представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 /довіреність від 05.07.2016, реєстр № 530, ас. 9/ позов підтримує з наведених у ньому підстав, відповідач та треті особи не заперечують проти задоволення позову /ас. 77,83-84/.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що право на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу «Славгород» Краснопільського району Сумської області розміром 5.50 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі нормативною грошовою оцінкою 63662 грн. виникло у ОСОБА_3 відповідно до Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 038392, виданого на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 25 квітня 1996 року № 217 та зареєстрованого 29 квітня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ за № 392, який власником за життя не отриманий /копії ас. 18-19,ас.24/.

15 березня 1999 року в смт. Котельва Котелевського району Сумської області померла ОСОБА_2, місце державної реєстрації виконком Котелевської селищної ради, актовий запис за №43 від 15 березня1999 року /копія Свідоцтва про смерть серія І-КЕ №094940 від 15 березня 1999 р., ас.10/, після смерті якої відкрилась спадщина на її майно.

На час відкриття спадщини 15 березня 1999 року ОСОБА_2 проживала за реєстрацією в смт. Котельва по вул. Матросова, буд. 29 Котелевського району Полтавської області разом з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 /ас.11/.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 28 серпня 1987 року секретарем виконавчого комітету Славгородської сільської Ради Краснопільського району Сумської області, що зареєстровано в реєстрі за № 34, за яким усе своє майно заповідала ОСОБА_6 /копія ас.14/; остання прийняла спадщину відповідно до статті 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном /ас. 25/; за даними Котелевської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та Полтавського обласного державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, спадкова справа після померлої не заводилася та не видавалася /ас. 39, 82/.

Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно.

До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року, так як спадщина після померлої ОСОБА_2 відкрилась до 01.01.2004 року.

Так, згідно статті 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Позивач згідно з правилами статей 534, 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, є спадкоємцем після померлої 15 березня 1999 року ОСОБА_2 на все майно за заповітом, фактично вступила в управління спадковим майном, тобто прийняла спадщину, водночас, оформити спадщину на право на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу «Славгород» Краснопільського району Сумської області розміром 5.50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі не може через відсутність у неї правовстановлюючого документу, та невірного зазначення даних спадкодавця в Сертифікаті на право на земельну частку /пай/, а саме: «ТКАЧЕНКО ОЛЕКСАНДР ІВАНОВИЧ» замість правильного «ТКАЧЕНКО ОЛЕКСАНДРА ІВАНІВНА»

Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, змін або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст. 256 ЦПК України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, розглядаються судовим порядком, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також при неможливості одержання заінтересованими особами відповідних документів, чи при неможливості відновлення загублених або знищених документів, що посвідчують ці факти.

Відповідно до статті 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Додатком до Державного акта «Список членів САПТЗТ «Славгород» Краснопільського району Сумської області» /копія ас.15-17/, журналом видачі сертифікатів на право на земельну частку /пай/ САПТЗТ «Славгород» /копія ас.18/, довідкою ТОВ «Славгород» від 09.08.2016 № 303/ ас. 22/, довідкою виконкому Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області від 11.08.2016 № 02-27/619 / ас. 21/, витягом з загального списку видачі сертифікатів по САПО «Славгород» /копія ас. 23/ позивач ствердила, що ОСОБА_2 включена до списку членів сільськогосподарського акціонерного товариства закритого типу «Славгород» Краснопільського району Сумської області, номер за списком 392; на час розпаювання земель по САПО «Славгород» земельна ділянка ОСОБА_3 не виділялася, так як така особа не працювала і на території Славгородської сільської ради не проживала, а проживала ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 15 березня 1999 року.

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним факт належності ОСОБА_2, яка померла 15 березня 1999 року в смт. Котельва Котелевського району Полтавської області, правовстановлюючого документу Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 038392, виданого на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 25 квітня 1996 року № 217 та зареєстрованого 29 квітня1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ за № 392 на імя ОСОБА_3.

Факт, про встановлення якого просить позивач, має для неї юридичне значення, обумовлене необхідністю оформлення спадщини, і законом не визначено іншого порядку його встановлення.

Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статтіс 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру (п. 4.20 Порядку), але позивач не має можливості надати правовстановлюючий документ на спірне майно, оскільки Сертифікат на право на земельну частку /пай/ за життя спадкодавцем не отриманий.

Згідно статті 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до статті 392 ЦК України лише власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталася до відділу Держгеокадастру у Краснопільському районі Сумської області з заявою про видачу Сертифікату на земельну частку /пай/ серія СМ № 038392 на імя ОСОБА_2 (ОСОБА_2) Іванівни (Івановича), але їй в цьому було відмовлено по причині смерті власника та відсутності факту встановлення спадкоємця /ас. 20/.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що не отримання Сертифікату на право земельну частку (пай) та неможливість отримання його спадкоємцем, який би підтверджував факт права на спірну земельну частку/пай/, унеможливило отримання свідоцтва про право на спадщину.

У теперішній час право позивача на спадщину за заповітом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Славгородська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має.

Відповідно до частини третьої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає.

Заперечень проти позову і доказів відносно належності майна іншим особам в суд не надійшло, інших спадкоємців, які б вступили у спадщину, немає, спадщина не визнана відумерлою.

Право, яке належало ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, це право в порядку спадкування перейшло до позивача ОСОБА_1, котра є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказану земельну частку /пай/ в нотаріальній конторі не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, тому її право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо.

Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Керуючись статтями 3, 10- 11, 42, 58-61, 79, 88, 158,169,174, 197,209, 212, 214 - 215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2, яка померла 15 березня 1999 року в смт. Котельва Котелевського району Полтавської області, правовстановлюючого документу Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 038392, виданого на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 25 квітня 1996 року №217 та зареєстрованого 29 квітня 1996 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ за №392 на імя ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу «Славгород» Краснопільського району Сумської області розміром 5.50 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі нормативною грошовою оцінкою 63662 грн. по праву спадкування за заповітом після померлої 15 березня 1999 року ОСОБА_2, яке належало їй згідно Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 038392 від 25.04.1996 на підставі рішення Краснопільської районної державної адміністрації від 25.04.1996 за № 217 та зареєстрованого 29.04.1996 у Книзі реєстрації сертифікатів за № 392.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Сумської області через Краснопільський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу і рішення за цією скаргою не скасовано, воно набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. І . Косар