АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/480/16 Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддівОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 і обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Кольцова 41» на рішення і ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона від 07 грудня 2015 року і 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Кольцова 41» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_5 27.10.2015 року звернулася до суду з зазначеним позовом, в подальшому неодноразово змінюючи та уточнюючи його та просила стягнути на її користь з відповідача невиплачену заробітну плату за 16-17 лютого 2015 року у сумі 142,86грн.; доплату за виконання обовязків касира за той же період у сумі 28,58грн.; доплату за виконання обовязків касира за період з 02.02.по 14.02.2015 року у сумі 117,85грн.; грошову компенсацію за невикористані 5 днів щорічної відпустки у сумі 566,65грн., і всього 855,94грн., а також за час затримки розрахунку при звільненні середній заробіток у сумі 31 570грн.

В обґрунтування посилалася на те, що з 01 грудня 2014 року працювала в ОСББ «Кольцова 41» на посаді головного бухгалтера за сумісництвом, а також виконувала обовязки касира. Працювала вона на умовах неповного робочого дня, а саме 20 годин на тиждень.

02 лютого 2015 року подала заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін з 17.02.2015 року у звязку із сімейними обставинами, однак наказу про звільнення вона не отримала, як і не отримала всіх належних їй сум при звільненні.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 07 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Кольцова-41» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 25 грудня 2015 року у задоволенні вимог представника обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Кольцова-41» ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила його скасувати і ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обємі.

Вважаючи ухвалу суду від 25 грудня 2015 року такою, що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, представник ОСББ просив її скасувати і ухвалити нову про розподіл судових витрат на користь відповідача.

На апеляційну скаргу ОСОБА_5, представник ОСББ «Кольцова-41» подав письмові заперечення, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим.

Свої письмові заперечення на апеляційну скаргу ОСББ подала ОСОБА_5, яка просила залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСББ «Кольцова-41» підлягає задоволенню, а скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_5 згідно з наказом (розпорядженням) №1- від 01 грудня 2014 року була прийнята на посаду головного бухгалтера обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Кольцова-41» за сумісництвом з умовами праці 20 годин на тиждень з окладом (тарифною ставкою) 3 000грн. Крім зазначеної посади вона також виконувала обовязки касира обєднання.

Вказані обставини підтверджуються долученими до справи: копією наказу (розпорядження) від 01 грудня 2014 року /а.с. 5/, а також розрахунковими листками за грудень 2014 року та січень 2015 року, в яких крім основного заробітку, зазначена і доплата у 300грн., яку, як стверджує позивачка і що не спростовано відповідачем, вона отримувала за виконання обовязків касира, також індивідуальними відомостями про застраховану особу за формою ОК-5 Пенсійного фонду України /а.с. 53/ та відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів від 16.11.2015 року /а.с.54/.

Виходячи із зазначеного, а також розрахунку заборгованості по заробітній платі, що не виплачена відповідачем за виконану позивачкою роботу головного бухгалтера за період з 16.02. по 17.02.2015 року у сумі 142,86грн. та за виконання обовязків касира за період з 02.02. по 17.02.2015 року у сумі 146,43грн., а всього 289,29грн., колегія суддів вважає, що вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, враховуючи вимоги ч.1 ст.115 КЗпП України, згідно до якої заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця…, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Отже, постановлене в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення цих позовних вимог ОСОБА_5 та компенсації у сумі 2,99грн.

Що стосується рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачки про стягнення компенсації за невикористану відпустку та стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, то колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність заявлених вимог, а тому рішення суду в цій частині є законним, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зі змісту зазначеної норми закону слідує, що відповідальність підприємства, установи, організації за ст.117 КЗпП України настає у разі невиплати належних працівникові сум лише при його звільненні.

Грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується працівникові також у разі звільнення, про що йдеться у ст.83 КЗпП України.

Із позовної заяви ОСОБА_5 вбачається, наказ про її звільнення із займаної посади від відповідача вона не отримувала, запис про це в трудовій книжці також відсутній.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСББ підтвердив, що наказу про звільнення відповідачки немає. Вказане також підтверджено листом відповідача, долученим до матеріалів справи /а.с. 118/.

Таким чином докази звільнення позивачки із посади головного бухгалтера ОСББ «Кольцова-41» відсутні, тому підстав для задоволення вимог ОСОБА_5 про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні немає.

Подання позивачкою заяви про звільнення із займаної посади за сімейними обставинами з 17.02.2015 року і не прийняття адміністрацією рішення про звільнення її не свідчить про звільнення ОСОБА_5 з роботи.

При цьому колегією суддів враховується те, що відповідно до змісту позовної заяви позивачка подала заяву про звільнення її за угодою сторін.

Представник позивачки в судовому засіданні підтвердила, що дійсно між позивачкою і колишнім керівником обєднання була домовленість про звільнення ОСОБА_5 саме за угодою сторін.

Однак відсутність наказу про звільнення з цих підстав свідчить про відсутність згоди роботодавця на таке звільнення ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позов ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню у сумі 292,28грн. із заявлених нею 32 426,44грн., то на думку колегії судові витрати відповідача, які складаються із витрат на правову допомогу у сумі 2 000грн. підлягають стягненню з позивачки пропорційно до відмовлених їй вимог у сумі 1 980грн.

З огляду на вказане ухвала суду першої інстанції про відмову у постановленні додаткового рішення підлягає скасуванню.

Доводи представника позивачки про недоведеність відповідачем понесених ним витрат на правову допомогу, спростовуються долученими до справи доказами /а.с. 75-83/, оригінали яких були представлені для огляду апеляційному суду.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, в силу ст.ст.83,115,117 КЗпП України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 07 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі і компенсації втраченого заробітку скасувати і ухвалити нове.

Стягнути з обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Кольцова-41» на користь ОСОБА_5 заборгованість по заробітній платі і компенсації втраченого заробітку у сумі 292,28грн.

В решті це ж рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Кольцова-41» задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Херсона від 25 грудня 2015 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Кольцова-41» витрати на правову допомогу у сумі 1 980грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук