Справа № 344/5111/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1621/2016
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Івано-Франківську, Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, Територіального управління ДСА України в Івано-Франківській області про встановлення факту, визнання акту дійсним, зобовязання вчинити дії, визнання дій та бездіяльності неправомірними, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 10 червня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Івано-Франківську (далі Фонду), Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, Територіального управління ДСА України в Івано-Франківській області про встановлення факту, визнання акту дійсним, зобовязання вчинити дії, визнання дій та бездіяльності неправомірними відмовлено.

ОСОБА_2 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне встановлення обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апелянт вказав, що відмовляючи в задоволенні його позову, суд першої інстанції зіслався на те, що факт трудового каліцтва, повязаного з виконанням обовязків судді, встановлено рішенням Богородчанського районного суду від 21.06.2000 року, а вимога про дійсність складеного ОСОБА_4 Ф-1 не доведена. Страхові виплати суддям проводяться відповідно до норм Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», нещасні випадки з якими сталися після 07.07.2010 року, тобто після введення в дію Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Однак судом не взято до уваги, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків відповідно до ст.21 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999, статями 9-11 Закону України «Про охорону праці», а до цього відшкодування шкоди, повязаної з трудовим каліцтвом, здійснювалося на підставі Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим органом, заподіяної працівникові ушкодженнями здоровя, повязаних з виконанням трудових обовязків, затверджених Постановою КМУ від 23.06.1993 року №472.

Посилаючись на вказані обставини, апелянт просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт вимоги скарги підтримав просив її задоволити.

Представники відповідачів ОСОБА_3 Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Івано-Франківську, Головного управління юстиції в Івано-Франківській області вимоги скарги не визнали.

Представник ТУ ДСА в Івано-Франківській області в судове засідання представництво не забезпечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що після настання відповідного страхового випадку позивачем було реалізовано надане йому чинним станом на той час законодавством право на отримання від держави страхового відшкодування, а відтак, в той же час повторні аналогічні виплати законом не передбачено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком в частині наступного.

Встановлено, що 21.06.1996 року перебуваючи на посаді судді Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з ОСОБА_5 стався нещасний випадок .

28.01.1999 року адміністрацією суду було оформлено ОСОБА_4 про нещасний випадок форми Н-1 та затверджено начальником управління юстиції.

28.01.1998 року на підставі ОСОБА_4 медичного освідчення Івано-Франківської МСЕК була встановлена 3 група інвалідності по загальному захворюванню, а 17.02.1999 року МСЕК підтверджено 3 групу інвалідності у зв»язку з виробничою травмою зі ступенем втрати працездатності 35 %.

Протягом відповідних строків МСЕК здійснювався переогляд та з 23.12.2014 року позивачу встановлена 3 група інвалідності трудове каліцтво без переогляду.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2000 року у справі № 2-493 (а.с. 14) за позовом ОСОБА_2 до Національної акціонерної страхової компанії (НАСК) «Оранта» про стягнення страхової суми, яке набрало законної сили 03 липня 2000 року, позов ОСОБА_2 задоволено; стягнуто з Національної акціонерної страхової компанії (НАСК) «Оранта» в користь ОСОБА_2 14 337 грн. 54 коп. страхових виплат.

Постановою Верховної Ради України від 04.07.2002 року № 59-ІV «Про звільнення суддів» суддю місцевого Івано-Франківського міського суду ОСОБА_2 звільнено з посади у звязку з поданням заяви у відставку за станом здоров'я, що перешкоджає продовженню виконання обовязків.

Згідно ст. 45 Закону України «Про статус суддів» 1992 року (в редакції на час виникнення страхового випадку) життя і здоров'я суддів підлягають обов'язковому державному страхуванню за рахунок державного бюджету на суму десятирічного грошового утримання за останньою посадою. Якщо заподіяне каліцтво чи інше пошкодження здоров'я не призвело до стійкої втрати працездатності, виплачується одноразова страхова сума за рахунок страхових платежів по обов'язковому державному особистому страхуванню суддів в розмірі річного заробітку.

Згідно із пунктами 1, 2,3 Порядку та умов державного обов'язкового страхування життя і здоров'я суддів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.1994 року № 89, державне обов'язкове страхування життя і здоров'я суддів здійснюється за рахунок державного бюджету.

Державному обов'язковому страхуванню підлягають судді Конституційного Суду України, Верховного Суду України, Верховного Суду Республіки Крим, обласних, Київського і Севастопольського міських, районних (міських), міжрайонних (окружних) судів, військових судів, Вищого Арбітражного Суду України, арбітражного суду Республіки Крим, обласних, Київського і Севастопольського міських арбітражних судів (надалі - застраховані).

Страхові платежі за державним обов'язковим страхуванням життя і здоров'я суддів, включаючи витрати Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" на його проведення в розмірі 6 відсотків від загальної суми цих платежів, перераховуються Конституційним Судом України, Верховним Судом України, Вищим Арбітражним Судом України, Мінюстом (надалі - страхувальники) на спеціальний рахунок Національної акціонерної страхової компанії "Оранта".

На договірній основі страхування здійснювала НАСК «Оранта» .

Таким чином, згідно чинного на час настання страхового випадку законодавства, в судовому порядку позивачем отримано страхове відшкодування від Національної акціонерної страхової компанії «Оранти» - страховика, внаслідок встановлення втрати професійної працездатності за фактом настання нещасного випадку 21.06.1996 року та встановлення 3 групи інвалідності.

ОСОБА_2 звернувся з позовом зокрема, до Фонду, в якому просив :

визнати акт про нещасний випадок дійсним, а дії і рішення ОСОБА_3 Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Івано-Франківську щодо відмови у прийнятті даного акту до виконання та проведення здійснення нарахованих відшкодувань незаконними;

зобовязати ОСОБА_3 Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Івано-Франківську здійснити одноразову допомогу та невиплачених відшкодувань за період з 17.07.2002 року на підставі ОСОБА_4 медичного освідчення № 1173 від 26 квітня 2001 року та на підставі ОСОБА_4 медичного освідчення Івано-Франківської очної МСЕК за ІІ групою інвалідності у звязку з виробничою травмою, ступінь втрати професійної працездатності 60%; Івано-Франківської міжрайонної профпатологічної МСЕК від 24.02.2003 року по ІІ групі інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності 60% з 01.02.2003 року до 01.03.2004 року у звязку з трудовим каліцтвом; 25.02.2004 року по ІІ групі інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності 60% з 01.03.2004 року до 01.03.2005 року у звязку з трудовим каліцтвом; 25.05.2004 року по ІІ групі інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності 60% з 01.03.2005 року до 01.03.2005 року у звязку з трудовим каліцтвом; 05.07.2007 року по ІІ групі інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності 60% з 01.06.2007 року до 01.08.2009 року у звязку з трудовим каліцтвом, здійснивши взаємозвірку та взаємозаліки з Управлінням Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську;

зобовязати ОСОБА_3 Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Івано-Франківську встановити з 23.12.2014 року виплату відшкодувань на підставі медичного освідчення Івано-Франківській профпатологічній МСЕК, згідно висновку від 05.02.2015 року про встановлення ІІІ групи інвалідності з 23.12.2014 року, причина трудове каліцтво, без переогляду, ступінь втрати професійної працездатності 50% з 23.12.2014 року, причина трудове каліцтво, дата встановлення страхового випадку 21.06.1996 року, без переогляду.

Колегія суддів не знаходить обґрунтованими доводи апелянта щодо обов»язку відповідача Фонду, продовжувати відшкодування страхових виплат внаслідок втрати професійної працездатності та встановлення 3 групи інвалідності по спірному випадку, оскільки останній не є застрахованим за ЗУ « Про загальнообов»язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності « № 1105 від 23.09.1999року.

Згідно ст.139 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» життя і здоровя суддів підлягають обовязковому державному страхуванню за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" з 07.07.2010 року.

За спеціальним законодавством, яке врегульовувало питання страхового відшкодування, спірний випадок не розслідувався та не оформлявся згідно Положення про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженого Постановою КМУ № 623 від 10.08.2003 року.

Тому висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального права, яке врегульовує спірні правовідносини.

Правильну оцінку судом дано і заявленій вимозі щодо визнання дійсним ОСОБА_4 про нещасний випадок та зобов»язання його прийняти відповідачем Фондом, оскільки позивач не довів її підставність. ОСОБА_4 на момент виплати страхової суми ніким під сумнів не ставилася, а претензії Фонду стосовно його форми та змісту стосуються невизнання позовних вимог і не можуть бути підставою для задоволення. Відсутність же підстав для прийняття його до виплати підтверджується наведеними нормами закону.

Разом з тим, в частині вирішення вимог позову до Головного управління юстиції в Івано-Франківській області та Територіального управління ДСА України в Івано-Франківській області про зобовязання вчинити дії, визнання дій та бездіяльності неправомірними рішення підлягає скасуванню, оскільки з огляду на предмет позовних вимог та статус відповідачів, такі підлягаєть вирішенню в порядку визначеному КАСУ. В цій частині провадження слід закрити. В решті рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308,310,313,314,316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 10 червня 2016 року в частині вирішення вимог ОСОБА_2 до Головного управління юстиції в Івано-Франківській області та Територіального управління ДСА України в Івано-Франківській області про зобовязання вчинити дії, визнання дій та бездіяльності неправомірними скасувати та в цій частині провадження закрити. В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Пнівчук О.В.

ОСОБА_6