АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/480/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53-55 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу в.о. голови правління Державної акціонерної компанії «Хліб України» ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про скасування наказу та поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,-

в с т а н о в и л а :

26 серпня 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про скасування наказу та поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що 25 травня 2015 року між ним, ОСОБА_7 та ДАК «Хліб України» було укладено трудовий контракт № 04-10/1 про призначення його на посаду директора ДП ДАК «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів».

На підставі наказу № 23-к від 25 травня 2015 року директора ДАК «Хліб України» ОСОБА_7 було призначено на посаду директора ДП ДАК «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів» за трудовим контрактом.

Згідно до п. 7.3. даного контракту, укладався контракт на строк з 25 травня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно.

Згідно п. 6.5. трудового контракту, про наміри розірвати контракт ініціативна сторона (керівник, власник) повідомляє іншу сторону (керівник, власник) письмово за два тижні, але директор ДАК «Хліб України» не повідомив позивача про звільнення завчасно, а також не надав обґрунтування щодо підстав для його звільнення, оскільки свою роботу позивач вважає, що виконував сумлінно, не порушував умови вказаного контракту. Тому позивач ОСОБА_7 просив суд визнати наказ про звільнення його роботи незаконним та поновити його на посаді директора ДП ДАК «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів», стягнути з ДАК «Хліб України» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_7 уточнив свої вимоги, просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 56-к від 23 липня 2015року про його звільнення з 06 серпня 2015 року з посади директора ДП ДАК «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів» з підстав, передбачених п.8 ст. 36 КЗпП України, поновити його на посаді директора ДП ДАК «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів» та стягнути з відповідача ДАК «Хліб України» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період, починаючи з 06 серпня 2015 року по день винесення судового рішення 17 грудня 2015 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 56-к від 23 липня 2015 року про звільнення ОСОБА_7 06 серпня 2015року з посади директора дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів» на підставах, передбачених контрактом п.8 ст. 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_7 на посаді директора Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів».

Стягнуто з відповідача Державної акціонерної компанії «Хліб України» на користь ОСОБА_7 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період, починаючи з 06 серпня 2015 року по 17 грудня 2015 року у розмірі 33759 грн.

Стягнуто з відповідача Державної акціонерної компанії «Хліб України»на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_7 на роботі допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в.о. голови правління ДАК «Хліб України» ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі апелянт посилалася на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, в звязку з неповнотою та невідповідністю встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильного та неповного дослідження наданих доказів та їх оцінки. Просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір, задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості і доведеності, мотивуючи рішення тим, що в наказі про звільнення позивача № 56-к від 23 липня 2015 року з 06 серпня 2015 року з посади директора ДП ДАК «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів» на підставах, передбачених контрактом п.8 ст. 36 КЗпП України, не конкретизовані підстави звільнення, а умовами контракту передбачено 15 підстав для дострокового припинення дії контракту, позивач не був належним чином ознайомлений з наказом про звільнення, не отримав трудову книжку в день звільнення.

Судом встановлено, що позивач був звільнений з 06 серпня 2015 року, тому розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинен бути проведений з 06 серпня 2015 року по день винесення рішення, а саме по 17 грудня 2015 року.

При обчисленні середньоденної заробітної плати позивача суд керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, та виходив з даних штатного розпису, яким визначено заробітну плату посадовий оклад позивача ОСОБА_7 в розмірі 8000 грн. Оскільки звільнення мало місце в серпні 2015 року, то для обчислення середнього заробітку позивача враховується його заробітна плата за останні два місяці роботи, що передували звільненню, тобто за червень і липень 2015 року. Загальна сума нарахованої за цей період заробітної плати 16000 грн., кількість відпрацьованих робочих днів 44. Середньоденна заробітна плата складає 363 грн. (16000 грн.: 44 дні = 363 грн.). З врахуванням кількості робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком - за період з 06 серпня 2015 року по день ухвалення судового рішення 17 грудня 2015 року середньоденної заробітної плати позивача стягненню підлягає середній заробіток за вимушеного прогулу в сумі 33759 грн.

Відповідач не визнав позовні вимоги, вважаючи, що позивач звільнений згідно з вимогами трудового законодавства та умов контракту, наполягав, що штатний розпис не затверджено ДАК «Хліб України», однак своїх розрахунків по заборгованості середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу не надав суду, а згідно умов контракту заробітну плату відповідачем не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважаючи висновки суду першої інстанції обґрунтованими, такими що відповідають обставинам справи, наявним в матеріалах справи доказах та вимогам закону.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 25 травня 2015 року між ДАК «Хліб України» та ОСОБА_7 було укладено трудовий контракт № 04-10/1, згідно умов якого, позивача ОСОБА_7 призначено на посаду директора ДП ДАК «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів» строком з 25 травня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно.

25 травня 2015 року на підставі наказу від № 23-к ОСОБА_7 було призначено на посаду директора ДП ДАК «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів» з 25 травня 2015 року за трудовим контрактом.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін ( в тому числі і матеріальна ) умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Згідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено підстави, зазначені в контракті.

Наказом від 23 липня 2015 року № 56-к ОСОБА_7, директора ДП ДАК «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів», звільнено з 06 серпня 2015 року на підставах, передбачених контрактом, п.8 ст. 36 КЗпП України.

В матеріалах справи є копія акту, згідно якого 23 липня 2015 року комісією у складі: заступника голови правління ОСОБА_8, заступника начальника юридичного відділу управління ОСОБА_9 та радника голови правління ОСОБА_10 було складено акт про те, що 23 липня 2015 року директор ДП ДАК «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів» ОСОБА_7 відмовився надавати письмові пояснення з приводу порушення ним умов трудового контракту № 04-10/1 від 25 травня 2015 року.

27 липня 2015 року ДАК «Хліб України» винесено наказ № 16 «Про передачу документів і матеріальних цінностей на ДП «Тальнівський УХП»».

Чинним законодавством про працю передбачено укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності. Пункт 8 статті 36 КЗпП України дозволяє в контракті зазначити підстави припинення трудового договору, не передбачені законодавчими актами.

У пункті 26 типової форми контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 597 від 2 серпня 1995 року, дано перелік підстав, з яких керівник може бути звільнений з посади з ініціативи органу управління майном до закінчення терміну дії контракту.

Зокрема, це такі підстави, як систематичне невиконання керівником без поважних причин обовязків, покладених на нього контрактом; невиконання підприємством зобовязань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обовязкових платежів, а також невиконання підприємством зобовязань щодо виплати заробітної плати працівникам; порушення порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті; неподання органу управління майном квартальної та річної фінансової звітності.

Відповідно до пункту 16 Положення про порядок укладення контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 19 березня 1993 року, розірвання контракту з ініціативи органу управління майном має відбуватися з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством.

При формулюванні звільнення з підстав, встановлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, слід посилатись на пункт 8 статті 36 КЗпП із зазначенням також відповідного пункту контракту.

Із матеріалів справи вбачається, що як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, представник відповідача ДАК «Хліб України» посилався на те, що підставою звільнення позивача є службова записка головного бухгалтера ДАК «Хліб України» ОСОБА_11 та доповідна записка радника голови правління ОСОБА_10, які вважали, що позивачем вчинено ряд порушень вказаного трудового контракту, а саме: не забезпечено складання річного фінансового плану та програми розвитку підприємства, і подання їх до ДАК «Хліб України» на затвердження; не подання на погодження до ДАК «Хліб України» пропозицій щодо заходів, спрямованих на усунення або мінімізацію негативних наслідків через, які підприємство не може виконати ефективне використання майна; з січня 2015 року не надано інформацію про свою господарську діяльність; за другий квартал 2015 року не надано звіту про виконання зобовязань щодо уникнення та ліквідації заборгованості перед бюджетами всіх рівнів, виплати заробітної плати, простроченої кредиторської та дебіторської заборгованості ; не подано фінансову звітність з 2013 року, що спричиняє невчасну подачу консолідованої фінансової звітності ДАК «Хліб України» до контролюючих органів.

Однак, колегія суддів не може погодитися із даними доводами представника відповідача, в свою чергу, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про те, що в наказі від 23 липня 2015 року № 56-к про звільнення ОСОБА_7 з посади директора ДП ДАК «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів» не конкретизовані підстави його звільнення, оскільки пунктом 6 трудового контракту передбачено 15 підстав дострокового припинення дії контракту.

Крім того, пунктом 6.5. трудового контракту передбачено, що про наміри розірвати контракт ініціативна Сторона (Керівник, Власник) повідомляє іншу Сторону (Керівник, Власник) письмово за два тижні.

Представником відповідача не надано належних доказів про те, що ОСОБА_7 отримано копію оспорюваного наказу про його звільнення із займаної посади, який йому було направлено разом з листом ДАК «Хліб України» № 1-4-9/206 від 27 липня 2015 року.

ДАК «Хліб України « не надало достовірних доказів на підтвердження, що позивачем ОСОБА_7 було отримано лист та копію наказу про звільнення.

На запит суду на адресу підприємства «Укрпошта» була отримана відповідь від 09.11. 2015 року № 06-20-957 щодо інформації про надходження кореспонденції на адресу ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 про те, що немає можливості надати інформацію щодо надходження простої письмової кореспонденції ( а. с. 33).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивачем та його представником заперечувався факт запропонування ОСОБА_7 надати письмові пояснення з приводу порушення ним умов трудового контракту, а про існування акту від 23 липня 2015 року він дізнався тільки при розгляді даної справи.

Згідно даних листка непрацездатності серії АГХ № 488248, виданого КНП «Перша Черкаська міська поліклініка» Черкаської міської ради ОСОБА_7 вбачається, що він з 29 липня 2015 року по 12 серпня 2015 року перебував на лікарняному.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково зазначено в мотивувальній частині рішення посилання на вимоги ч. 3 ст. 40 КЗпП України про те, що не допускається звільнення працівника із ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, тому вказані посилання підлягають виключенню із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, оскільки вимоги ч. 3 ст. 40 КЗпП України не поширюються на спірні правовідносини щодо звільнення працівника за п. 8 ст. 36 КЗпП України , що зазначено в правовій позиції Верховного Суду України від 26.12. 2012 року за № 6 -156 цс12, яка є обовязковою для всіх судів України відповідно до вимог ст. 360 7 ЦПК України.

Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», містяться розяснення про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч. 3 ст. 40 КЗпП), які стосуються як передбачених статтями 40, 41 КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Разом з тим, зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п.4 ст. 36 КЗпП України, до якого віднесено звільнення з підстав, передбачених ст.ст. 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну « розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу « будь якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена у ст.ст. 40, 41 КЗпП України, або законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Доводи апелянта про те, що штатний розпис із встановленим посадовим окладом, наданий суду позивачем ОСОБА_7, не затверджений власником ДАК «Хліб України» та не може бути доказом, що підтверджує розмір його посадового окладу, не підлягають до задоволення, оскільки колегія суддів, перевіряє рішення суду першої інстанції, ухвалене на підставі наданих сторонами доказів. Ні до суду першої ні апеляційної інстанцій відповідачем ДАК «Хліб Україна» не подавалось доказів щодо розміру заробітної плати керівника ДП ДАК «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів», оскільки в контракті такий розмір не встановлений за згодою сторін. Тому ставити під сумнів довідку, затверджену печаткою ДП ДАК «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів» у суду немає підстав, так як апелянтом не наданого будь-яких підтверджень щодо недостовірності вказаного штатного розпису, та розміру посадового окладу керівника підприємства. Апелянтом взагалі не визнаються вимоги позивача, тому і не визнається вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, хоча трудова книжка ним в день звільнення не була вручена, як і не була отримана позивачем за час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки

з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення на користь позивача з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 33759 гривень за період з 06.08. 2015 року по день ухвалення рішення 17.12. 2015 року.

Доводи апелянта щодо безпідставності стягнення та виплати з ДАК «Хліб України» позивачеві заробітку за час вимушеного прогулу є необґрунтованими та підлягають відхиленню колегією суддів, оскільки саме голова ДАК «Хліб України» наділений повноваженнями приймати та звільняти з роботи керівника дочірнього підприємства ДАК «Хліб України» «Тальнівський комбінат хлібопродуктів», і саме відповідачем в день звільнення не видано трудову книжку позивачу, яка знаходилась у відповідача, розмір розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу в звязку із затримкою видачі трудової книжки відповідачем не наданий.

Інших доводів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Обовязок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, посилання апелянта, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених у ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі.

Виходячи з викладеного, доводи апелянта носять субєктивний характер, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу в.о. голови правління Державної акціонерної компанії «Хліб України» ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про скасування наказу та поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :