Справа № 314/141/16-ц Провадження № 2/314/271/2016
18.03.2016 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючий суддя Беспалько Т.Д.,
при секретарі Печонкіній В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності , -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому вимагає визнати за собою в порядку набувальної давності право власності на квартиру № 136 у житловому будинку № 133 по вулиці Перемоги в місті Запоріжжі та гараж № 14, що розташований у місті Вільнянську Запорізької області.
У судовому засіданні позивачка підтримала позов, просить його задовольнити.
Відповідач до суду не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки підтверджується наступними обставинами:
Згідно до вимог ст. 16 ч.1, 2 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що з 2005 року позивач фактично проживає в квартирі № № 136 у житловому будинку № 133 по вулиці Перемоги в місті Запоріжжі та користується гаражем № 14, що розташований у місті Вільнянську Запорізької області.
З моменту вселення по цей час позивач за свій кошт здійснює поточні та капітальні ремонти в квартирі , регулярно сплачує комунальні платежі, в тому числі за користування газом та електроенергією.
В зазначеній квартирі позивач проживає, добросовісно, безперервно і відкрито володіє ним з 2003 року, тобто більше 10 років, ніхто не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Для оформлення права власності позивачка зверталася до різних інстанцій, але через відсутність правовстановлюючих документів позбавлена можливості оформити таке право.
Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства, ст. 47 Конституції України; ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло.
Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до ч.4. ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності належить до числа таких субєктивних прав, які можуть виникнути при наявності певних юридичних фактів. Тому, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний обєкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
Згідно ст.ст.386, 392 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності і власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
В силу ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.
Підстави набуття права власності визначені ст.328 Цивільного кодексу України: право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, також право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтею 321 Цивільного кодексу України визначається, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.
Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав фізичної особи.
За таких обставин звернення позивача до суду про визнання права власності є передбаченим законом способом захисту цивільного права відповідно до ст.16 ЦК України.
В частині позовних вимог про визнання права власності на гараж, суд вважає слід відмовити, оскільки позивачем не надано належних доказів про давність користування цим обєктом нерухомості.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст.328, 344, 386, 392 ЦК України, суд
1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити частково.
2. Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру № 136 у житловому будинку № 133 по вулиці Перемоги в місті Запоріжжі та гараж № 14, що розташований у місті Вільнянську Запорізької області.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Т.Д.Беспалько

18.03.2016