АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1536/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Карімової Л.В.,

за участю секретарів : Єрьоменко О.В., Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Некрасова Наталія Анатоліївна про визнання договору іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсними л. п. 3.1.7. п. 3 та п. п. 5.4.1. п. 5 договору іпотеки від 13.11.2006 р., посвідченого 13.11.2006 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Некрасовою Наталією Анатоліївною, зареєстрованого в реєстрі за № 2928, в частині покладання на іпотекодавців збільшеного обсягу відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання, ніж той, що передбачений ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 - IV. У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням представник ТОВ «Кредекс Фінанс» Муха П.В. в апеляційній скарзі просить рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог. Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання договору іпотеки недійсним в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, не відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України та положенням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.76 р. №11 «Про судове рішення», оскільки судом під час вирішення справи були неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, всупереч Постанові Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 06.11.2009 р., роз?яснення якого передбачають, що в залежності від предмета і підстав позову, суди повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини та на підставі цих норм вирішувати справи.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_4, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права; на невідповідність висновків суду обставинам справи. Вказав, що суд не звернув увагу на те, що згода співвласника на укладання угоди повинна бути нотаріально оформлена у формі заяви, а не довіреності, та не звернув уваги на те, що ця довіреність є нікчемним правочином, оскільки прямо суперечить, ч.3 ст. 238 ЦК України і внаслідок цього не створює жодних правових наслідків відповідно до ч.2 ст. 215, ч.1 ст. 216 ЦК України, просить застосувати правовий висновок Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі № 96цс 13.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 видана довіреність, оформлена у нотаріальній формі, якою вона уповноважує ОСОБА_3 укласти від її імені, як від імені майнового поручителя, договір іпотеки з будь - яким банком на його розсуд щодо належної їй частини квартири АДРЕСА_1, за ціну та на умовах на його розсуд в забезпечення його

зобов'язань по кредитному договору з банком. Довіреність посвідчена приватним

нотаріусом Київського міського нотаріального округу Арестович - Корнійчук О. М.,

зареєстрована в реєстрі за № 2301.

13.11.2006р.. між Відкритим акціонерним товариством «Кредобанк» (далі - Банк) та

ОСОБА_3 (далі - Позичальник) був укладений кредитний договір № Ф2008/11 - 06 (А 020088), за умовами якого Банк видає Позичальнику кредит в сумі 20000,00 доларів США на строк до 01 листопада 2011 року, на поточні потреби. За п. п. 6.1. кредитного договору № Ф 2008/11 - 06 (А 020088) виконання зобов'язань за цим договором забезпечується способами, що обумовлені в цьому договорі та/або договорах забезпечення, зокрема іпотекою нерухомості: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В той же день між ВАТ «Кредобанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (боржник), який діяв за себе особисто та від імені ОСОБА_4, на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Арестович - Корнійчук О. М. 30 жовтня 2006 р. за реєстром за № 2301 (майновий поручитель), та ОСОБА_5 (іпотекодавець) був укладений договір іпотеки, який забезпечує виконання зобов'язань іпотекодавців та вимог іпотекодержателя за кредитним договором № Ф 2008/11 - 06 (А 020088) від 13 листопада 2006 р„ укладений між ОСОБА_3 та іпотекодержателем, а також усіх додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі («основне зобов'язання»).

За п. п. 1.3. п. 1. договору іпотеки від 13.11.2006 р. предметом іпотеки є нерухоме

майно: двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 55,1 кв. м., житловою площею

29,3 кв. м. та належить іпотекодавцям на праві спільної сумісної власності на підставі

свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківською міською радою

Виконавчим комітетом Головного управління економіки та комунального майна

Управління комунального майна та приватизації, відділ приватизації житлового фонду 02.10.2006 року реєстраційний номер № 1 - 06 - 265360 Ш, зареєстрованого у КП

«Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 12397039 від 06.11.2006 р., реєстраційний номер 16624939; номер запису: П - 1 - 45981 в книзі 1.

За п. п. 3.1.7. п. 3. договору іпотеки від 13.11.2006 р. у випадках, якщо суми від продажу предмета іпотеки, та суми від реалізації іншого майна, яке буде заставленим в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, недостатньо для повного задоволення вимог іподекодержателя. він має право вимагати отримання суми, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна іпотекодавців.

За п. п. 5.4.1. п. 5. договору іпотеки від 13.11.2006 р. у випадку набуття права звернення на предмет іпотеки іпотекодавці передають у власність іпотекодержателю предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки предмету іпотеки на день придбання. У разі, якщо ціна предмету іпотеки, який передається іпотекодержателю у власність, є меншою від суми заборгованості, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна іпотекодавців. Витрати на проведення експертної оцінки предмету Іпотеки покладаються на іпотекодавців. Рішення про прийняття у власність предмету іпотеки приймається іпотекодержателем одноосібне. Підписанням цього договору . іпотекодавці засвідчують, що вони надають іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавці засвідчують, що достатньою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмету іпотеки. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя мають силу договору купівлі - продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцями.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 14.04.2007 р. серія НОМЕР_1 ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1„ та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2„ зареєстрували шлюб 14.04.2007 р. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4.

В повідомленні ТОВ «Кредекс Фінанс» від 04.11.2010 р. за вих. № 06.10.2010 - 4153 зазначається, що між публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» укладений 06 жовтня 2010 р. договір відступлення права вимоги всіх грошових зобов'язань за кредитним договором №А 020088 від 13.11.2006 р.

10.11.2010 р. за вих. № 06.10.2010 - 4153 ТОВ «Кредекс Фінанс» направило вимогу ОСОБА_3 про погашення кредитної заборгованості на підставі ст. ст. 530, 1082. 1084 ЦК України.

Приватним нотаріус Некрасова Н.А. повідомила що 13.11.2006 р. вона посвідчила договір іпотеки між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_5, ОСОБА_3, який діяв особисто за себе та від імені ОСОБА_4 на підставі її довіреності. У зв'язку з відсутністю однієї співвласниці, нею була прийнята для цього від неї нотаріально посвідчена довіреність, по якій діяв від її імені ОСОБА_3

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Законом у ч. 3 ст. 369 ЦК України встановлено, що співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

Згідно ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_4 вказала, що ОСОБА_3 при укладенні договору іпотеки від її імені, діяв у своїх інтересах, що є порушенням ч. 3 ст. 238 ЦК України, а розумінні ч. 4 ст. 369 ЦК України є підставою для визнання судом цього правочину недійсним.

За змістом ст. ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників.

Оскільки предмет іпотеки - вказана квартира, як правильно встановив суд, належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, то відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

При цьому сторони не заперечували, що ОСОБА_4 (до шлюбу - ОСОБА_4) на підставі нотаріальної довіреності прямо уповноважила ОСОБА_3 на укладення договору іпотеки за рахунок належної їй частки спільного сумісного майна - вищевказаної квартири, що не вимагало від неї передбаченої Законом України «Про іпотеку» додаткової письмової згоди на укладення спірного договору іпотеки.

Оскільки при укладенні спірного договору іпотеки вищевказані вимоги ч. 4 ст. 369 ЦК України були додержані, то у даному випадку діють передбачені у ч. 2 ст. 238 ЦК України винятки із загального правила про заборону представнику вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах, що виключає підстави для застосування загальних положень ст.ст. 203, 215 ЦПК України про недійсність правочину.

Тому колегія суддів погоджується із висновками районного суду, які доводами скарги не спростовані, про відсутність підстав для визнання договору іпотеки в цілому недійсним.

Такий висновок не суперечить правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від у справі № 96цс13, оскільки у даній справі встановлена письмова згода співвласника на передачу її частки в іпотеку, у вигляді довіреності на вчинення відповідних дій, тому колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553,559 ЦК), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобовязання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У зв'язку із цим солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК не передбачена.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898- IV, іпотекодержателем є кредитор за основним зобов'язанням.

Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобовязання або зобовязання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.

Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи боржника.

Оскільки договір іпотеки є різновидом договору застави та окремим способом забезпечення зобов'язань, регулювання якого здійснюється ст. ст. 572 593 гл. 49 ЦК і спеціальним законом, то до іпотечних правовідносин за участю майнового поручителя не підлягають застосуванню положення § 3 гл. 49 ЦК (постанова Верховного Суду України від 16.10.2012 у справі №3-43гс12).

По-перше, Законом України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV солідарної відповідальності боржника за основним зобов'язанням та майнового поручителя у разі порушення боржником зобов'язання не передбачено. По-друге, зазначеним законом, а саме ч. 1 ст. 11, чітко визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Тобто обсяг відповідальності майнового поручителя обмежений вартістю майна, переданого ним в іпотеку, у зв'язку із чим збільшення обсягу відповідальності майнового поручителя неможливе.

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Оскільки п. п. 3.1.7. п. 3, п. п. 5.4.1. п. 5. договору іпотеки від 13.11.2006 р. встановлюють для іпотекодавців збільшений обсяг відповідальності, ніж той, що встановлений в ч. 1 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898 IV, а тому в тій частині, що суперечать Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року № 898-IV, районний суд обґрунтовано визнав недійсним договір іпотеки в цій частині.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги ТОВ «Кредекс Фінанс» щодо преюдиціального значення ухвалених судом рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року та ухвали від 23 березня 2015 року у справі № 2/638/315/13, оскільки стосуються інших обставин справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційних скарг цього висновку не спростовують, то з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс»,

ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: