Категорія 69Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Голоти Л.О.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2015 року за заявою ОСОБА_2, поданої її представником ОСОБА_3, заінтересовані особи Вінницька міська рада та Відділ держаної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області про встановлення фактів, що мають юридичне значення, -

встановила:

В липні 2015 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що ОСОБА_4, яка померла 20.08.1997 року була матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та встановлення факту, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4.

Вимоги обґрунтовувала тим, що 20.08.1997 року померла ОСОБА_4, яка була матірю Гершун (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) ОСОБА_6. Підстави зміни прізвища матері з «Тарковської» на «Мельник» невідомі, документальні відомості відсутні. Факт встановлення родинних відносин необхідний заявнику для оформлення права на спадщину. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, зокрема на 1/6 квартири АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_2 вступила у фактичне володіння та користування майном спадкодавця, а саме забрала з квартири посуд, меблі, одяг, просила встановити факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2015 року заяву задоволено частково.

Встановлено факт, що має юридичне значення, про те, що ОСОБА_4, яка померла 20.08.1997 року в м. Вінниці була матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції в частині відмовлених вимог скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви в частині встановлення факту прийняття спадщини, посилаючись на неповне зясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується та не переглядається апеляційним судом.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримала з підстав, зазначених в ній, просила суд її задовольнити.

Представник Вінницької міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи, при розгляді справи поклався на розсуд суду.

Представник Відділу держаної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи, при розгляді справи поклався на розсуд суду.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

По справі встановлено, що 20.08.1997 року в м. Вінниці померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 016113. (а. с. 4).

Із копії запису акта про укладення шлюбу №118 від 30.05.1981 року вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб в 1932 році, після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище ОСОБА_5. (а. с. 8).

Згідно з довідкою відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області №168-3.1-07-113 від 03.07.2015 року у відділі відсутній актовий запис про розірвання шлюбу на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за період з 1946 року по 03.07.2015 року. (а. с. 7).

Заявник ОСОБА_2 була дочкою ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯЩ № 654213, копією свідоцтва, виданого 05.05.1956 року, про укладення шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №0 від 03.07.2015 року (а. с. 5, 6, 9-10).

Відповідно до Свідоцтва на право власності на житло від 31.07.1997 року співвласниками квартири АДРЕСА_2 в рівних частках (по 1/6) є ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 (а.с.11).

На день смерті ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована за вищевказаною адресою, що також підтверджується довідкою ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Обєднання» від 13.07.2015 року № 4187. (а. с. 12).

Відповідно до домової книги на час відкриття спадщини ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13-15).

Із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 не зверталася та свідоцтво про право на спадщину не отримувала, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_4 не заводилась (а.с. 16)

Суд першої інстанції правильно визначив, що спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу УРСР 1963 року, розділом УІІ «Спадкове право», зокрема, щодо підстав спадкоємства, часу відкриття спадщини, прийняття спадщини та ін.

Відповідно до статей 524, 529 ЦК Української РСР (чинного на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Положеннями статей 549, 554 ЦК Української РСР було встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (ст. ст. 528, 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтримання його в належному стані або сплату податків та інших платежів.

В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснено, що при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №18/5 від 14.06.1994 року (в редакції чинній на час відкриття спадщини) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежіпо обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. 212 ЦПК України, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.

Показання допитаних в судовому засіданні свідків про те, що заявник протягом шести місяців забрала речі спадкодавці одяг, посуд, меблі також не підтверджують вступ в управління та володіння спадковим майном.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення про часткове задоволення заяви з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_14

Судді /підпис/ ОСОБА_15

/підпис/ ОСОБА_16

З оригіналом вірно: