АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 685/1427/15-ц
Провадження № 22-ц/792/527/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Власенка О.В.,

суддів: Юзюка О.М., Ярмолюка О.І.,

секретар: Дубова М.В.

з участю: ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" (далі - ТОВ "ЛК "Ваш Авто") про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що15.09.2015 року між ним та ТОВ "ЛК "Ваш Авто" було укладено договір фінансового лізингу № 000733, предметом якого є міні-трактор "Сінтай 220", вартістю 41000 грн. Вказаний предмет лізингу повинні були доставити за місцем проживання позивача 19.09.2015 року. Зарезервувавши трактор за позивачем, працівник ТОВ "ЛК "Ваш Авто" запропонувала йому сплатити початковий внесок, який становить 10000 грн. Після сплати платежу позивач підписав договір, так і не ознайомившись із його змістом. Натомість відповідач завірила, що договір містить всі умови, які було роз'яснено нею. У вказаний день трактор не було доставлено. Після ознайомлення з договором, позивач зрозумів, що його було ошукано, оскільки в договорі вказано іншу модель

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Бурлак Г.І. Провадження № 22-ц/792/527/16

Доповідач - Власенко О.В. Категорія № 19,57

трактора, повна вартість якого становить 100000 грн. 23.09.2015 року ОСОБА_1 написав заяву про розірвання договору, отримавши у відповідь повідомлення від 15.10.2015 року, що договір лізингу вважається розірваним з 30.09.2015 року, а сплачені ним 10000 грн. поверненню не підлягають. Оскільки умови договору лізингу є несправедливими та суперечать вимогам законодавства, що регулює захист прав споживачів, позивач просив визнати цей договір недійсним, стягнути з ТОВ "ЛК "Ваш Авто" на свою користь 10000 грн. та 100 грн. - сплачену комісію банку.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати його і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Згідно з п.п.3. 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, з метою отримання трактора, було добровільно укладено договір фінансового лізингу з ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто", даний договір відповідає вимогам законодавства, позивач належним чином був ознайомлений з умовами договору, несправедливість умов договору свого підтвердження в судовому засіданні на знайшли, договір розірвано за ініціативи позивача за відсутності вини відповідача, а тому в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставності.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з таких підстав.

Встановлено, що 15 вересня 2015 року між ТОВ "Лізингова компанія "Ваш Авто" (лізингодавцем) та ОСОБА_1 (лізингоодержувачем) було укладено договір фінансового лізингу № 000733, згідно з яким (п. 1.1.) предметом договору є транспортний засіб "Сінтай 220", об`єм двигуна - 22 к.с./дизель, тип КПП - мех., привід - 4х2 (а.с. 22-27).

Згідно з п. 8.2. договору сторони погодились, що вартість предмета лізингу на час укладення договору становить 4 255,32 доларів США, що на час укладення договору еквівалентно 100000 грн.

Вказані обставини підтверджуються також додатками №№ 1, 2 до договору фінансового лізингу № 000733 від 15.09.2015 року (а.с. 57-58).

Відповідно до п. 1.7 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: адміністративного платежу, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.6 ст. 9 даного Договору.

На виконання умов зазначеного договору, 15 вересня 2015 року ОСОБА_1 сплатив 10000 грн., що підтверджується квитанцією № від 15.09.2015 року (а.с. 21).

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 вказав, що договір фінансового лізингу № 000733 від 15.09.2015 року є недійсним в силу того, що порушує його права як споживача, тобто всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача; містить несправедливі умови.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак:

по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України);

по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін;

по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

- виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);

- встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону);

- надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Так, відповідно до п. 10.5 договору у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Пункт 10.15 договору, за своїм змістом, теж свідчить про право лізингодавця в односторонньому порядку змінювати платежі, а в разі відмови лізингоотримувача від підписання додаткової угоди про коригування розміру платежів та вартості предмета лізингу лізингодавець вправі в односторонньому порядку розірвати договір, вимагати повернення предмета лізингу, а вже сплачені споживачем платежі не повертаються.

Згідно з п. 10.13 договору розмір лізингової плати може індексуватися залежно від зміни законодавства, яке впливає на лізингову діяльність лізингодавця, збільшенням або зменшенням податків та змінами ситуації на грошовому ринку. Також, розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися в залежності від зміни законодавства, розміру податків і прирівняних до них платежів, зміни ситуації на грошовому ринку, які впливають на вартість предмета лізингу, проте формули перерахунку не передбачено.

Отже, аналіз спірного договору фінансового лізингу від 15.09.2015 року, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України "Про фінансовий лізинг", положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно з п. 1.4 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмету лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Разом з тим, в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Отже, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, тому пункт 1.4 договору, щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України, і тому такі умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, які мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, і у суду відсутні відповідні мотиви для відступлення від даної правової позиції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що умови договору фінансового лізингу № 000733 від 15.09.2015 року не містять несправедливих умов.

Згідно з п. 7 Постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Крім цього, згідно з п. 10 цієї ж Постанови реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає, що правомірною також є вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 10000 грн. сплачених ним як адміністративний платіж, оскільки вказане відповідає вимогам ч. 1 ст. 216 ЦК України, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Разом з тим, не підлягає задоволенню позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь 100 грн., оскільки вказана сума є сплаченою комісією банку, а не платежем, який був здійснений на рахунок відповідача.

Враховуючи вимоги ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, а також те, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" на користь держави підлягає стягненню 1102 грн. 40 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 13 січня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 000733 з додатками від 15 вересня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" на користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч) грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Ваш Авто" на користь держави 1102 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий /підпис/ О.В. Власенко

Судді: /підпис/ О.М. Юзюк

/підпис/ О.І. Ярмолюк

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.В. Власенко