Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2016 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Морозова В.В.,

за участю секретаря судового засідання Швидкої І.О.,

представників відповідача ОСОБА_1Й, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_3 про стягнення витрат повязаних з утриманням у навчальному закладі,-

в с т а н о в и в:

Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 витрат повязаних з утриманням у навчальному закладі, мотивуючи позовні вимоги тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ (КНУВС) від 31.09.2009 року № 568, ОСОБА_3 з 01.09.2009 року було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання КНУВС.

Розпорядженням КМ України від 27.08.2010 року №1709-р КНУВС було реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ (НАВС).

29.09.2009 року між КНУВС, комплектуючим органом - УМВС України у Черкаській області та відповідачем було укладено договір №09-230 про підготовку фахівця у КНУВС, відповідно до якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ, протягом перших трьох років після закінчення навчання-відшкодувати витрати повязані з утриманням в навчальному закладі.

З 01.09.2009 року по 17.06.2011 року, відповідно до умов договору, відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Наказом НАВС від 17.06.2011 року №465 відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство», видано диплом спеціаліста та направлено для подальшого проходження служби до УМВС України у Черкаській області.

Наказом УМВС України у Черкаській області від 02.04.2013 року № 79 о/с ОСОБА_3 звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням.

Посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору, не відпрацював за місцем розподілу не менше як три роки та звільнився за власним бажанням, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на користь НАВС вартість витрат за навчання у розмірі 14901,65 грн. та судовий збір.

Представник позивача у судове засідання не зявився, проте в матеріалах позовної заяви міститься заява ОСОБА_4 про розгляд справи без його участі, підтримання позовних вимог та відсутності заперечень щодо заочного розгляду справи у разі неявки відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зауваживши, що відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту», випускники ВНЗ, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджету направлялися на роботу, та зобовязувалися відпрацювати за направленням і в порядку встановленому КМ України. Відшкодування витрат передбачалося ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про освіту», ст. 56 ЗУ «Про вищу освіту» в редакції до 01.07.2014 року та Постановою КМ України щодо відшкодування витрат випускниками ВНЗ. Проте прийнятий Верховною Радою України Закон України «Про вищу освіту» в редакції від 01.07.2014 року, зокрема в п. «і» Прикінцевих та Перехідних положень скасовує обовязок випускників на відпрацювання, а тому необхідно застосовувати положення ст. 58 Конституції України та рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 року № 1р-99.

Представник відповідача ОСОБА_2, в судовому засідання підтримав думку ОСОБА_1 та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 31.09.2009 року №568 з 01.09.2009 року ОСОБА_3 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання КНУВС.

29.09.2009 року між КНУВС, з одного боку, Управлінням МВС України в Черкаській області, з другого боку, та рядовим міліції ОСОБА_3, з третього боку, укладено договір №09-230 про підготовку фахівця у КНУВС.

Відповідно до Розпорядження КМУ від 27.08.2010 р. № 1709р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ (яка є правонаступником).

На підставі наказу ректора НАВС №465 від 17.06.2011 року, ОСОБА_3 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» (7.03040201) та видано диплом спеціаліста.

Згідно з довідкою про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у НАВС (навчально-науковий інститут підготовки кадрів громадської безпеки та психологічної служби, випуск 2011) від 15.06.2011 року, розмір фактичних витрат, повязаних з навчанням у навчальному закладі становить 14901,65 грн., з чим ОСОБА_3 був ознайомлений.

Відповідно до наказу начальника Управління МВС України в Черкаській області №79 о/с від 02.04.2013 року, лейтенанта міліції ОСОБА_3 звільнено з ОВС в запас ЗС України за власним бажанням на підставі рапорту останнього.

Згідно з листом НАВС №46/2282 від 14.05.2014 року ОСОБА_3 запропоновано добровільно відшкодувати витрати на період навчання з 01.09.2009 року до 17.06.2011 року, але на момент подачі позову вказані витрати позивачу не відшкодовані.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, і у разі таких порушень настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Сума витрат повязаних з утриманням відповідача у навчальному закладі відповідає умовам договору та підтверджується: довідкою про розрахунок фактичних витрат від 09.04.2014 року, довідкою про відшкодування фактичних витрат від 14.06.2011 року, довідкою-витратою речового майна перемінного особового складу академії за період навчання з 31.07.2009 року по 17.06.2011 р., довідкою про вартість харчування з 2009 по 2011 роки, перерахунком фактичних витрат на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв від 09.04.2014 року, довідками про доходи та відрахування за 2009-2011 роки.

Відповідно до умов договору про підготовку фахівця у КНУВС виконавець зобовязується забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України (п.2.1.3.); після закінчення навчання й отримання відповідної кваліфікації видати особі документ про освіту встановленого зразка, направлення на роботу відповідно до рішення державної комісії з персонального розподілу випускників, нагрудний знак та грошові виплати, передбачені відповідними нормативно-правовими актами (п.2.1.7.); після відрахування особи (закінчення навчання) затвердити розрахунок фактичних витрат на її підготовку за весь термін навчання (п.2.1.8.); замовник зобовязується призначити особу, яка після завершення навчання прибула за направленням, на посаду, визначену державною комісією з персонального розподілу фахівців, чи на іншу посаду, про призначення на яку є письмова згода особи (п.2.2.3.); особа зобовязується після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку призначена замовником, і відпрацювати не менше трьох років (п.2.3.5.); у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком (п.2.3.6.).

Відповідно до п. 3.2 договору про підготовку фахівця у КНУВС, підставою відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

Згідно до п.4.1. договору про підготовку фахівця у КНУВС, відшкодування особою фактичних витрат на підготовку, здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Статтею 56 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року, який діяв на момент навчання та випуску відповідача, передбачено, що випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником.

Отже, уклавши договір з КНУВС відповідач погодився на умови навчання та подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ після закінчення навчального закладу як такі, що його влаштовували. Навчальний заклад не примушував, не нав'язував своїх послуг позивачу та не вимагав укладення договору.

Проте ОСОБА_3 подав рапорт про звільнення з ОВС за власним бажанням та був звільнений з органу внутрішніх справ до закінчення трирічного терміну перебування на службі після навчання, а тому не виконав умови договору про підготовку фахівця.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи заперечення представників відповідача, в яких вони просять відмовити у задоволенні позовних вимог, враховуючи положення ст. 47 п. 10 і) Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року, яким виключено ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про освіту» від 23.05.1991 року та ст. 58 Конституції України, суд констатує, що правовідносини між сторонами з приводу проходження навчання, утримання в навчальному закладі та подальшому працевлаштуванні виникли до вступу в дію ЗУ «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року, а тому не має підстав застосовувати положення ст. 58 Конституції України.

Порядок відшкодування особами витрат щодо їх утримання у вищих навчальних закладах МВС регламентується постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 1 березня 2007 року.

Статтею 1 зазначеного Порядку встановлено вичерпний перелік підстав, з якими пов'язується право навчального закладу на відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням осіб, навчання яких здійснювалось за державним замовленням. Такі витрати відшкодовуються у разі: дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Відповідно до ст.2 зазначеного Порядку відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Враховуючи, що відповідачем добровільно не відшкодовані витрати, пов'язані з навчанням у НАВС відповідно до вимог вказаних вище нормативних актів, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в справі, а саме судовий збір в розмірі 1218,00 грн.

Керуючись Постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 1 березня 2007 року, ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002 року, ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 530,610,611 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), який проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Національної академії внутрішніх справ (ідентифікаційний код за ), м. Київ, пл. Соломянська, 1, вартість витрат повязаних з утриманням у навчальному закладі у сумі 14901 (чотирнадцять тисяч девятсот одну) грн. 65 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Національної академії внутрішніх справ судові витрати у справі в сумі 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції, а особою, яка не була присутня під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складений 18 лютого 2016 року.

Суддя: ОСОБА_5