АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 131/1998/15-ц Головуючий у 1 інстанції Остапчук Т.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача МіщенкаА.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Міщенка Андрія Леонідовича, який на підставі довіреності діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна», на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про стягнення коштів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть учать у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено: стягнуто з ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ Україна» на користь ОСОБА_5 кошти у розмірі 50 400,00 грн та 504,00 грн судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 червня 2015 року між ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ Україна» та ОСОБА_5 було укладено договір фінансового лізингу №01672. На виконання даного договору ОСОБА_5 здійснила платіж у розмірі 50 400,00 грн. Однак, після ознайомлення з договором ОСОБА_5 виявила, що представником ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ Україна» внесено в договір відомості, які були не погоджені нею, а тому між сторонами не досягнуто згоди щодо марки автомобіля, ціни та щомісячного лізингового платежу. Після чого 17 серпня 2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою про повернення сплачених на виконання договору лізингу коштів.

Виходячи з того, що позивач, підписавши договір фінансового лізингу, фактично погодилася з його істотними умовами, однак, відповідачем вони були змінені, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ЄВРОЛІЗИНГ Україна» просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є стягнення коштів, внесених за договором.

Відповіднодо ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» та ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоотримувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоотримувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

З матеріалів справи вбачається, що 10 червня 2015 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Євролізинг Україна» було укладено договір №01672 фінансового лізингу (ас5-10) (далі Договорів), відповідно до умов якого, відповідач прийняв на себе зобов'язання придбати та передати у користування позивача майно (предмет лізингу) на строк і на умовах, передбачених Договором. Предметом лізингу за Договором є транспортний засіб - автомобіль «Kia Sportage», вартістю 504 000,00грн (п. 8.2 договору).

Відповідно до п.п. 1.7, 4.1 договору фінансового лізингу №01672 від 10.06.2015 лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 120 робочих днів з моменту сплати на рахунок лізингодавця наступних платежів: адміністративного платежу; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу.

Встановлено, що відповідно до копії квитанції № від 10.06.2015 позивач сплатила адміністративний платіж у сумі 30 400,00грн (ас11) та відповідно до квитанції №0.0.396411407.1 від 15.06.2016 позивач сплатила адміністративний платіж у сумі 20 000,00 грн (ас12) на рахунок відповідача .

Адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від призначення платежу у квитанції на сплату. Адміністративний платіж відповідно до п. 12.1 Договору поверненню не підлягає.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 17.4 підписанням Договору та додатків до нього лізингоодержувач заявляє, що отримала усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Євролізинг Україна», що стосуються змісту даного Договору та додатків до нього, проінформована про всі можливі витрати і ризики із укладенням та виконанням, уважно прочитала та зрозуміла Договір та додатки до нього. А також, що отримала від представника ТОВ «Євролізинг Україна» повну, необхідну, достовірну інформацію про положення Договору та додатків до нього. У п. 17.5 та 17.6 зазначено, що клієнт свої підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Договору та додатків до нього, підтверджує свої обов'язки, здатність набувати прав та обов'язків, умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе. А також, що послуга фінансового лізингу обрана ним самостійно, без нав'язування з боку лізингодавця або його представників.

Від так обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні належними і допустимими доказами, а тому за наявності підписаного сторонами договору із зазначенням предмету лізингу, його ціни і порядку внесення сум, самі по собі пояснення позивача та її представника щодо не погодження нею істотних умов договору, без підтвердження їх у встановленому законом порядку, не заслуговують на увагу.

Правовідносини сторін врегульовані договором, нормами ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».

На обставини, які відповідно до умов договору чи закону можуть бути підставою для повернення сум, сплачених за цим договором, позивач і її представник не посилаються. За таких обставин передбачених законом підстав для задоволення позову у суду першої інстанції не було. До того ж, в порушення ст. 215 ЦПК України мотивувальна частина оскаржуваного рішення не містить зазначення мотивів, з яких суд першої інстанції вважав наявними підстави для задоволення позову, та назви статей закону, на підставі якого суд дійшов висновку, що сплачені ОСОБА_5 кошти за договором лізингу підлягають поверненню їй.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що договір було укладено відповідно до чинного законодавств та погоджено між сторонами, заслуговують на увагу. Отже, позовні вимоги про повернення коштів є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

За таких обставин відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 305, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Міщенка АндріяЛеонідовича, який на підставі довіреності діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна», задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про стягнення коштів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту його проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна