Справа № 361/8231/15-ц Головуючий у І інстанції Білик Г. О.
Провадження № 22-ц/780/2236/16 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 38 30.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Березовенко Р.В.., Приходька К.П.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення від права спадкування.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_4 з позовом про усунення від права на спадкування ОСОБА_5.

Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_6. Після його смерті у встановлений законом строк позивач звернулася до Броварської міської державної нотаріальної контори із заявою про оформлення спадщини на себе та доньку після померлого чоловіка. При зверненні до нотаріальної контори їй стало відомо, що до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся також відповідач, який є батьком померлого ОСОБА_6

Однак, будучи обізнаною щодо стосунків свого чоловіка із відповідачем вважає, що відповідач немає права на спадщину після смерті свого сина, оскільки ухилявся від виконання свого батьківського обов'язку відносно ОСОБА_6 У період мешкання зі своїм чоловіком позивач ніколи не бачила відповідача, її чоловік навіть не знав про долю свого батька та місце його мешкання, не бажав розшукувати або згадувати про нього, оскільки виховувався матір'ю. У 1996 році чоловік позивача змінив прізвище ОСОБА_5 (прізвище батька) на прізвище ОСОБА_5 (дівоче прізвище матері).

Також зазначила, що у 1983 році в провадженні Броварського міськрайонного суду знаходилася справа за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_8. З зазначених підстав просила позов задовольнити.

Тому просила усунути ОСОБА_5 від права на спадкування за законом з підстав, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасуват та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина за законом на належне йому на праві власності спадкове майно.

Встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом є дружина спадкодавця - позивач ОСОБА_3, дочка спадкодавця - ОСОБА_4, а також батько спадкодавця - ОСОБА_5, які прийняли спадщину відповідно до вимог ст. ст. 1261, 1268-1270 ЦК України, що підтверджується матеріалами спадкової справи. (а.с. 39-64).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів, які свідчать про свідоме ухиляння відповідачем від виконання свого обов'язку щодо утримання сина.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та грунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, відповідно до положень ч. 3 ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини.

Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

В п. 6 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

З матеріалів справи вбачається, і це не заперечується відповідачем, що шлюб між ним та ОСОБА_9 (матір'ю спадкодавця) було розірвано 16 лютого 1983 року.

Відповідач також не заперечував тієї обставини, що після розірвання шлюбу ОСОБА_9 зверталась до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. При цьому зазначив, що аліменти ним сплачувались вчасно та в повному обсязі.

З огляду на вказане, за відсутності рішення суду, яким би було встановлено ухилення ОСОБА_5 від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, а також враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів такого ухилення, висновки суду першої інстанції щодо необгрунтованості позовних вимог є вірними.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: