АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/612/2016 Доповідач: Капітан І.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 грудня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог Банк зазначав, що 15 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №HEXRRX13980061, згідно умов якого Банк надав останньому кредит в сумі 5 740,25 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, терміном до 15 серпня 2009 року.

Оскільки ОСОБА_5 неналежним чином виконував зобовязання по поверненню кредитних коштів, у звязку з чим станом на 24 вересня 2015 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 38 434,53 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 1 674,48 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 233,22 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 697,41 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 33 523,01 грн., а також штрафу - 500,00 грн.(фіксована частина), 1 806,41 грн. (процентна ставка), Банк просив суд стягнути зі ОСОБА_5 на його користь заборгованість по кредитному договору в зазначеному розмірі та судові витрати.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 23 грудня 2015 року позовні вимоги Банку задоволено частково. Вирішено:

- стягнути зі ОСОБА_5 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №HEXRRX13980061 від 15 серпня 2008 року станом на 24 вересня 2015 року в сумі 4 911,52 грн., яка складається з: 1 674,48 грн. - заборгованість за кредитом; 233,22 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 697,41 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 806,41 грн. - штраф (процентна складова).

- стягнути зі ОСОБА_5 на користь Банку в рахунок відшкодування судового збору 155,90 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк, вважаючи рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в зазначеній частині скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача пеню в розмірі 33 523,01 грн., в іншій частині рішення залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача.

Письмових заперечень на скаргу до апеляційного суду не надходило.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача нарахованої суми пені, суд першої інстанції виходив з того, що Банк пропустив встановлений ч.2 ст.258 ЦК України строк спеціальної позовної давності.

Проте колегія суддів вважає, що такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до положень п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині з ухваленням в цій частині нового рішення.

Судом встановлено, що 15 серпня 2008 року між Банком та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №HEXRRX13980061, згідно умов якого Банк надав останньому кредит в сумі 5 740,25 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та строком користування до 15 серпня 2009 року (а.с.6-10).

Кредитний договір складається із заяви позичальника, а також Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). Своїм підписом в зазначеній заяві ОСОБА_5 підтвердив, що він ознайомлений і згодний з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), і згодна з тим, що заява разом із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), а також тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір.

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку, наданого Банком, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_5 своїх зобовязань по своєчасному і повному погашенню кредитних коштів виникла заборгованість станом на 24 вересня 2015 року в сумі 38 434,53 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 1 674,48 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом 233,22 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 697,41 грн.; пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 33 523,01 грн., а також штрафу - 500,00 грн.(фіксована частина), 1 806,41 грн. (процентна ставка) (а.с.5).

Відповідно до п.5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 1,25 % від суми простроченої заборгованості, але не менше 1 гривні (а.с.8зв.).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Тобто сторони по справі досягли згоди щодо укладання кредитного договору однією із умов якого передбачено сплату позичальником пені в разі порушення ним зобовязань за кредитним договором.

За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, зокрема передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Таким чином, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Отже, ухвалюючи заочне рішення за відсутності відповідача та вирішуючи при цьому питання щодо застосування позовної давності в частині стягнення пені, судом першої інстанції не враховано, що відповідна заява ОСОБА_5 про застосування строку позовної давності, яка подана до винесення судом рішення згідно з вимогами ч. 3 ст. 267 ЦК України, в матеріалах справи відсутня, а вирішення вказаного питання за власною ініціативою суду цивільним законодавством не передбачено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову Банку у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені у звязку із пропуском строку спеціальної позовної давності і такі вимоги Банку підлягають задоволенню.

Проте слід зазначити, що за правилами ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для справи.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір неустойки, що визначений в сумі 33 523,01 грн. і значно перевищує як розмір отриманого позивачем кредиту, так і розмір завданих Банку збитків у вигляді існуючої заборгованості по тілу кредиту, процентах та комісії на загальну суму 2 604,91 грн..

При визначенні розміру неустойки, що підлягає до сплати, колегія суддів враховує ступінь виконання відповідачем зобовязання, а також визначені ст.3 ЦК України засади справедливості, добросовісності та розумності, і вважає можливим зменшити розмір нарахованої Банком пені з 33 523,01 грн. до 2 000,00 грн.

На підставі наведеного, з урахуванням зменшення розміру пені, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, і ухвалення в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача на користь Банку вищезазначеного розміру пені за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України рішення суду в частині пропорційного стягнення з відповідача на користь Банку судових витрат також підлягає зміні.

Крім того, підлягають стягненню з відповідача витрати Банку по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (а.с.33).

Керуючись ст.551ЦК України, ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 23 грудня 2015 року в частині відмови Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приват Банк» у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором №HEXRRX13980061 від 15 серпня 2008 року станом на 24 вересня 2015 року у розмірі 2 000,00 грн.

Це ж рішення в частині стягнення зі ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» в рахунок відшкодування судового збору у розмірі 155,90 грн. змінити, збільшити вказаний розмір до 219,03 грн.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» судовий збір в розмірі 79,93 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий І.А.Капітан

Судді: Л.І.Вербицька

ОСОБА_3