1Справа № 335/6803/13-ц 6/335/3/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., при секретарі Лєдовій А.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про заміну порядку і способу виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2015 року, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29.01.2015 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 528 572 грн. 60 коп. та судовий збір у сумі 2 823 грн.

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про заміну порядку і способу виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 29.01.2015 року, вказавши, що з моменту відкриття виконавчого провадження, боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання грошових зобовязань, немає постійного джерела доходів, вкладів та депозитів, що унеможливлює виконання судового рішення та спричиняє їй таким чином моральні, фізичні страждання, матеріальний збиток, а тому заявник просить суд замінити порядок і спосіб виконання рішення суду, звернути виконання рішення суду на майно боржника згідно реальної оцінки вартості цього майна та на яке судом накладена заборона на відчуження, з метою забезпечення позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримала посилаючись на доводи, що викладені в ній, просила суд заяву задовольнити.

Державний виконавець Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволенні заяви не заперечувала.

В судовому засіданні державний виконавець та заявник пояснили, що в ході здійснення виконавчого провадження боржник добровільно рішення суду не виконав, встановлено, що грошових коштів на рахунках він не має, але за ним зареєстровано право власності на 2 автомобілі та частину житлового будинку, в якому він проживає. На даний час звернути стягнення на автомобілі в рамках виконавчого провадження неможливо, оскільки вони знаходяться у розшуку. Крім того, неможливо звернути стягнення на частину житлового будинку, оскільки державний виконавець не має до нього доступу для здійснення опису арештованого майна.

ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не зявились, причини неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

За вказаних обставин, з урахуванням думки учасників процесу, суд вважає за можливе розглянути заяву без участі ОСОБА_2 та його представника.

Розглянувши заяву, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 29.01.2015 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 528 572 грн. 60 коп. та судовий збір у сумі 2 823 грн. В іншій частині позов залишено без задоволення.

На виконання зазначеного рішення судом видано виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні у Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, згідно якого ОСОБА_2 є боржником, а ОСОБА_1, відповідно, стягувачем.

Згідно з частиною пятою статті 124 Конституції України та статтею 14 ЦПК України, судове рішення є обовязковим до виконання на всій території України і виконується в порядку, визначеному Законом України „Про виконавче провадження.

За правилами ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавець або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу та порядку виконання рішення.

Аналогічне положення міститься у ч. 1 ст. 36 Закону України „Про виконавче провадження, відповідно до якої у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Виходячи з цього, за положеннями ст. 373 ЦПК України, ст. 36 Закону України „Про виконавче провадження, заміна способу та порядку виконання рішення суду це визначена законом послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання рішення суду визначається на підставі ст. 16 ЦК України. При вирішенні питання про заміну способу виконання рішення суду суд має зясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду.

При цьому, у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

Під час розгляду заяви ОСОБА_1 суду не надано достатніх доказів з яких вбачається, що є такі обставини, які утруднюють або виключають виконання рішення апеляційного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в примусовому порядку, згідно із вимогами Закону України „Про виконавче провадження.

В судовому засіданні ані заявник, ані державний виконавець не зазначили тих виняткових випадків, за наявності яких виникла необхідність у заміні чи встановленні способу й порядку виконання рішення суду і які би стали підставою для заміни чи встановлення судом іншого способу та іншого порядку виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 29.01.2015 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження, державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у виконавчому документі, у спосіб і порядок, визначені цим документом.

Частиною 1 ст. 27 Закону України „Про виконавче провадження передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Законом України „Про виконавче провадження передбачено порядок примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України „Про виконавче провадження, заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно зі ст. 52 Закону України „Про виконавче провадження, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Звертаючись до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення апеляційного суду щодо стягнення з боржника на користь стягувача грошових коштів шляхом звернення виконання рішення суду на майно боржника згідно реальної оцінки вартості цього майна, ОСОБА_1 фактично перекладає обовязки державного виконавця, передбачені Законом України „Про виконавче провадження,на суд першої інстанції.

Суду не доведено, що державний виконавець вжив всіх передбачених Законом України „Про виконавче провадженнязаходів, які би могли забезпечити належне виконання рішення апеляційного суду, а тому підстав для зміни судом способу та порядку виконання рішення, тим більше у спосіб передбачений заявником, суд не вбачає.

Сама та обставина, що ОСОБА_2 ухиляєтьсявід виконання грошових зобовязань, що унеможливлює виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, не є винятковим випадком та не свідчать про особливий характер обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення в розумінні ст. 373 ЦПК України та ст. 36 Закону України „Про виконавче провадження, оскільки невиконання боржником судового рішення тягне за собою вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про зміну порядку і способу виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 29.01.2015 року шляхом звернення стягнення на майно боржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 210, 373 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про заміну порядку і способу виконання рішення апеляційного суду Запорізької області від 29 січня 2015 року - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в 5 - денний строк з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 23 лютого 2016 року.

Повний текст ухвали виготовлено 25 лютого 2016 року.

Суддя: К.В. Гашук