АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Піхур О.В.
№22-ц/796/2450/2016 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Гаращенка Д.Р., Ратнікової В.М.

при секретарі: Мовчан О.І.

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія» «ПРОВІДНА» про відшкодування майнової шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про відшкодування майнової шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» про відшкодування майнової шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суд та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Зазначає, що судом при ухваленні рішення не враховано норми ст.ст.979, 985 ЦК України, ст.ст.22, 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, що страховик зобов'язаний здійснити страхове відшкодування на користь третьої особи в разі настання страхового випадку.

Позивач звертався до сертифікованого експерта автотоварознавця для визначення вартості матеріального збитку завданого йому внаслідок ДТП.

Відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування відповідно до висновку експерта, згідно з ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, судом першої інстанції не проведено попереднього судового засідання в строки передбачені ст.129 ЦПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду у справі залишити без змін.

В судове засіданні позивач та його представник не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник позивача направив суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з зайнятістю представника позивача в іншому судовому процесі. Колегія суддів відхиляє дане клопотання та вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача, оскільки останній доказів на підтвердження вказаних обставин не надав.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 29.10.2014 року о 01.20 год. на 156 км автодороги Київ-Чоп сталося ДТП за участю водіїв громадянина України ОСОБА_3, який керував транспортним засобом Citroen Jumpy, реєстраційний номер НОМЕР_1 та громадянина Угорської республіки ОСОБА_1, який керував транспортним засобом Volkswagen LT 35, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 04.12.2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Цивільна відповідальність ОСОБА_3 була застрахована згідно полісу №АІ/2361877 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» та ОСОБА_3, забезпеченим транспортним засобом за вказаним полісом є автомобіль Citroen Jumpy, реєстраційний номер НОМЕР_1 зі строком дії з 10.10.2014 року по 09.10.2015 року включно, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров'ю становить 100000 грн., за шкоду заподіяну майну - 50000 грн. (а.с.6).

30.10.2014 року відповідачем було проведено огляд пошкодження автомобіля Volkswagen LT 35, реєстраційний номер НОМЕР_3 за результатами якого було складено акт № огляду транспортного засобу від 30.10.2014 року (а.с.47).

Як вбачається з матеріалів справи 30.10.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою № про виплату страхового відшкодування (а.с.46).

В даній заяві позивач зазначив, що бажає отримати відшкодування по калькуляції складеній спеціалістом страховика у відповідності до вимог ст.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з розміром та способом визначення страхового відшкодування за розрахунком страховика згоден.

05.11.2014 року позивач звернувся до суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи експерта - автотоварознавця ОСОБА_4 із заявою про проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу Volkswagen LT 35, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Відповідно до висновку № 833/14 від 18.12.2014 року експерта - автотоварознавця ОСОБА_4 вартість матеріального збитку, станом на момент ДТП, завданого власнику автомобіля Volkswagen LT 35 2.5 TDI 110 (2D) реєстраційний номер НОМЕР_3, ідентифікаційний номер VIN-код НОМЕР_4 становить 31020,60 грн. (а.с.8-15). Вартість експертного автотоварознавчого дослідження від 18.12.2014 року становить 700 грн.

04.02.2015 року відповідачем було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 44911,75 грн., а вартість ремонту з урахуванням зносу складає 19634,37 грн. (а.с.52).

11.03.2015 року відповідач здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок позивача у розмірі 19634,37 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 0009667 від 11.03.2015 року (а.с.58) та не оспорюється позивачем.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції відходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Згідно з ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі (ст. 8 Закону України «Про страхування).

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.1. ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує ліміт відповідальності, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеним лімітом.

Відповідно до п.36.2. ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не дослідження судом доказів поданими сторонами та неврахуванням судом першої інстанції висновку експерта, виходячи з наступного.

Як роз'яснено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відхиляючи висновок №833/14 складений експертом ОСОБА_4 суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що він не може вважатись доказом недостатності розміру виплаченого відшкодування виходячи з наступного.

У абзаці 3 п.3 ч.1 ст.988 ЦК України зазначено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Відповідно до частин 3 і 4 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому необхідно врахувати, що обов'язок доведення розміру шкоди лежить на позивачеві.

Позивачем в обґрунтування своєї позовної вимоги про стягнення з ПрАТ «ПРОВІДНА» недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 11386,23 грн. було надано висновок №833/14.

Відповідно до ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Доказів про проведення відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля позивачем на підтвердження позовних вимог та на підтвердження доводів апеляційної скарги не подано.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи експерт ОСОБА_4 здійснював розрахунок вартості збитку з урахуванням податку на додану вартість, так на аркуші № 3 ремонтної калькуляції зазначено, що ПДВ 20% - 10 260,29 грн.

Підстави для доплати позивачу податку на додану вартість, який визначено висновком експерта відсутні, оскільки позивач не надав доказів документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту суб'єктом, який є платником ПДВ.

Крім того, як вбачається із заяви позивача про виплату страхового відшкодування від 30.10.2014 року він погодився з розміром страхового відшкодування за розрахунком страховика.

Згідно з п. 34.4. ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Відповідно до п.п.34.2 та 34.3 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов'язаний протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Відтак, виходячи із зазначеної норми особи, які мають право на відшкодування збитків, отримують право: самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди лише у випадку, якщо після своєчасного повідомлення страховика останній не направив аварійного комісара або експерта на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого і в цьому випадку особи які сплатили витрати по складанню експертизи (звіту) отримують право на повернення сплачених коштів за складання дослідження.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи відповідач направив свого представника та в подальшому здійснив розрахунок та провів виплату.

А тому правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 700 грн. сплачених останнім за проведення експертного автотоварознавчого дослідження немає.

Враховуючи, що страхова компанія виплатила визначений нею у відповідності до норм чинного законодавства розмір матеріального збитку в сумі 19634,37 грн., доказів понесення позивачем витрат більшого, ніж визначений, розміру збитків позивачем не було надано, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про не проведення судом попереднього судового засідання в строки передбачені ст.129 ЦПК України колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції при відкритті провадження не вирішилося питання про проведення попереднього судового засідання та відповідно до ч.7 ст.130 ЦПК України попереднє судове засідання не є обов'язковим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, про що ухвалив відповідне рішення.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді