Справа № 458/1297/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Турківський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Федитник І.Д.

при секретарі: Матківській Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Турка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства ,,ОСОБА_2" про визнання недійсним договору,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася з даним позовом посилаючись на те, що 14 липня 2015 року між нею та ПП ,,ОСОБА_2" в особі директора ОСОБА_3 був укладений договір №050905. За цим договором відповідач зобов'язався вчинити від її імені дії спрямовані на надання безвідсоткової позики на умовах діяльності Програми ,,CREDIT 365". На виконання даного договору між ними також було укладено договір №050505 від 14.07.2015 року та Договір №050505 від 24.07.2015 року про надання інформаційних, консультаційних послуг та послуг з пошуку інформації. Нею було здійснено оплату згідно даних договорів на суму 5000 гри. та 3000 грн.

Вона хотіла отримати кредит для здійснення фермерської діяльності, а саме, для придбання трактора для своїх потреб. Директор цього підприємства ОСОБА_3 повідомила, що дійсно її організація надає кредити населенню та повідомила, що кредит безвідсотковий. А для того, щоб отримати даний кредит їй необхідно сплатити за ії послуги 5000 грн.. Вона в цей же день оплатила через банк дані кошти. ОСОБА_3 повідомила, що їй потрібно зявитись до неї через 10 днів і зможе отримати даний кредит. Проте, коли прийшла у вказану дату та час, ОСОБА_3 повідомила, що потрібно ще оплатити за консультаційні послуги в розмірі 3000 грн., після чого отримає бажаний кредит. ОСОБА_1 впевненою, що сплачує за послуги з отримання кредиту по Програмі ,,CREDIT 365". Але і після цього жодних коштів у вигляді кредиту не отримала. Після того, як звернулась до юриста, дізналась, що фактично підписані нею договори не є кредитними договорами. І згідно цих договорів не отримає кредитні кошти, а лише зобовязана сплачувати щомісячно кошти відповідачу за нібито консультаційні послуги, послуги з отримання кредиту, хоча фактично таких послуг їй не надавали, оскільки директор ПП ,,ОСОБА_2", коли вона приходила лише видавала їй квитанцію з рахунком, а вона її

оплачувала, і все. Жодних інших консультацій чи послуг їй не надавалось. Фактично її ввели в оману і під виглядом договору про надання кредиту, обманним шляхом надали їй для підпису і вмовили шахрайським способом підписати дані договори і оплатити їх. Вважає, що дані договори є недійсними, оскільки під час підписання оспорюваних договорів виявила волевиявлення про отримання кредиту, тобто бажала укласти угоду про надання кредиту, а не консультаційні послуги і на вчинення таких договорів не виявляла, що суперечить вимогам ч.3 ст.203 ЦК України та є підставою для визнання таких договорив недійсними. Такими договорами та діями відповідача та представника відповідача порушено її майнові та особисті немайнові права та інтереси, які підлягають поновленню, шляхом визнання договору недійсним та відшкодування у звязку з цим завданої їй моральної шкоди, яку оцінює у 5000 грн.., та яка виявилась у погіршені стану здоровя, втратила звичний ритм життя, здоровий сон, переживаючи за власне майно та сімю.

Просить визнати недійсним договір №050905 від 14.07.2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП ,,ОСОБА_2".

У судовому засіданні позивачка позов підтримала, посилаючись на ті самі докази і обставини, які зазначені в позовній заяві та дала пояснення, доповнивши, що договір не читала оскільки вірила що це договір про надання кредиту в розмірі 50000 грн.. Не заперечує відносно винесення заочного рішення по справі.

У судове засідання представник відповідача повторно не з"явився без поважних причин, хоч був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до закону, що підтверджується поштовими відправленнями .

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 14 липня 2015 року між позивачкою та приватним підприємствоми ,,ОСОБА_2" в особі директора ОСОБА_3 був укладений договір №050905. За цим договором відповідач зобов'язався вчинити від її імені дії спрямовані на надання безвідсоткової позики на умовах діяльності Програми ,,CREDIT 365", а позивачка мала вчасно сплачувати чергові внески та дотримуватися інших умов договору. На виконання даного договору між ними також було укладено договіри про надання інформаційних, консультаційних послуг та послуг з пошуку інформації. Позивачкою було здійснено оплату згідно даних договорів на суму 5000 гри. та 3000 грн.

Відповідно до додатку № 2 ,,Умови програми CREDIT 365" до договору 050905 від 14 липня 2015 року послуги, які є предметом договору надаються шляхом реєстрації Учасників у Програмі ,,CREDIT 365", метою якої є надання безвідсоткової позики визначеної у додатку № 1 до договору, а учасник зобов'язується щомісяця сплачувати платіж до Фонду Учасників на зазначені підприємством поточні рахунки.

На виконання умов договору №:050905 від 14 липня 2015 року, позивачкою перераховані кошти у розмірі 5000 грн. та 3000 грн. за консультативні послуги

та послуги з пошуку інформації на вказаний відповідачем банківський рахунок, що підтверджується наданими позивачкою чеками від 14.07.2015 року та від 24.07.2015 року. Відповідачем не надано суду жодних доказів того, що ПП ,,ОСОБА_2" виконало свої зобов"язання за договором №:050905 від 14 липня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

У пункті 14 статті 1 Закону України ,,Про захист прав споживачів" визначено, що нечесна підприємницька практика - це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції, а статтею 19 даного Закону встановлено, що нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; 4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції, пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої, відмова від пред'явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка товару, недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для

прийняття свідомого рішення, пропонування до вільної реалізації продукції, яка вилучена з обігу або щодо обігу якої існують обмеження, недостовірне твердження, що існуватиме загроза особистій безпеці споживача або його сім'ї, якщо він не придбає чи не замовить продукцію, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції, використання повідомлення про розпродаж у зв'язку із припиненням суб'єкта господарювання, його структурного підрозділу або припинення відповідного виду господарської діяльності, тоді як це не відповідає дійсності. І такий перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

У свою чергу агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції, вживання образливих або загрозливих висловів, використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача, встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб'єктом господарювання, загроза здійснити незаконні або неправомірні дії. Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством.

З правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 23 травня 2012 року у справі № 6-35цс12, вбачається, що за положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України ,,Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок

залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

В силу вимог ч. 1 ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд, керуючись принципом змагальності, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки позивачкою доведено, а відповідачем не спростовано те, що внаслідок нечесної підприємницької діяльності права позивачки як споживача порушені, вона введена в оману відповідачем. При цьому, проаналізувавши умови договору №:050905 від 14 липня 2015 року разом із додатками до нього, суд приходить до висновку, що такий має усі ознаки пірамідальної схеми. Так, представником ПП ,,ОСОБА_2" надана позивачу нечітка, подана у двозначний спосіб інформація, після чого сторонами підписано договір №:050905 від 14 липня 2015 року разом із окремими додатками до основного Договору - Додаток №1 та Додаток №2 (умови програми ,,CREDIT 365"). При цьому позивачка сплатила відповідачу кошти в розмірі 5000 грн. та 3000 грн. за одержання у позику 50000 грн. (відповідно до Додатку №1 до Договору), однак на сьогоднішній день, коштів позивачкою від ПП ,,ОСОБА_2" отримано так і не було.

Вищенаведе підтверджується поясненнями позивачки, договіром №050505 від 14.07.2015 року та договіром №050505 від 24.07.2015 року,чеками від 14.07.2015 року та від 24.07.2015 року, поштовими відправленнями .

Вищенаведене свідчить про те, що відповідач веде нечесну підприємницьку діяльність по відношенню до споживача послуг - позивачки по справі, а тому договір слід визнати недійсним відповідно до ст.215 ЦК України .

Крім цього, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути витрати, понесені у зв'язку зі сплатою судового збору, в розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст.10, 57, 60, 88, ч.4 ст.169, 212 - 215, 224 ЦПК України, ст.ст.203, 216, 230 ЦК України, ст.ст.1,19 Закону України ,,Про захист прав

споживачів", суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити повністю .

Визнати недійсним договір №:050905 від 14 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством ,,ОСОБА_2" .

Стягнути з Приватного підприємства ,,ОСОБА_2" на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня проголошення, а відповідач може подати заяву про перегляд заочного рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий :