22-ц/775/486/2016(м)
Категорія 53 Головуючий у 1 інстанції Костромітіна О.О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів Баркова В.М., Ткаченко Т.Б.

секретаря Папоян К,А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 Гарант» про визнання наказів та розпоряджень незаконними, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» посилаючись на те, що з травня 2011 року працював у ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» контролером у виробництві чорних металів 5 розряду контролю якості металобрухту та інших матеріалів на дільниці зовнішньої прийомки відділу технічного контролю, обовязки виконував до березня 2013 року. За наказом №19шр від 12 лютого 2013 року весь штат дільниці зовнішньої прийомки відділу технічного контролю (26 одиниць) був скорочений з 13 травня 2013 травня 2013 року, про що його попередили 19 лютого 2013 року та ознайомили того ж дня з наказом, неодноразово пропонувались існуючи на підприємстві вакансії, які його не влаштовували і від них він відмовлявся, оскільки фактично на підприємстві скорочення штату не відбулось. У звязку з тим, що профспілковий комітет не давав згоди на його звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України, відповідач за наказом №70шр від 21 червня 2013 року ввів до штатного розкладу дільницю зовнішньої прийомки ВТК у складі 3 одиниць, у тому числі посаду контролера у виробництві чорних металів 5 розряду контролю якості металобрухту та інших матеріалів, на якій він продовжив працювати.

З березня 2013 року по жовтень 2014 року він за розпорядженнями начальника відділу технічного контролю перебував у вимушених простоях з оплатою 2/3 частин від заробітку, декілька разів за згодою виконував роботи тимчасово відсутніх працівників, проте від пропонованих йому вакансій на підприємстві відмовлявся.

Наказом №89 від 22 серпня 2014 року на дільниці, де він працював, з 01 листопада 2014 року, відповідач ввів зміни умов праці, а саме: доповнив його посадову інструкцію пунктом, за яким він був зобовязаний за окремим розпорядженням начальника ВТК здійснювати операційний контроль виробництва на визначених дільницях робіт незанятих вакантних посад, перелік яких визначало додатком №1, з яким він був ознайомлений та попереджений про можливе звільнення. Однак, оскільки цим наказом порушувались його прав, істотно змінювались умови його праці, він відмовився від продовження роботи.

31 жовтня 2014 року він був звільнений з роботи на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у звязку з відмовою від продовження роботи у звязку зі зміною суттєвих умов праці.

Посилаючись на те, що при скороченні чисельності штату працівників, направленні його у вимушений простій та при звільненні його з роботи відповідач порушив норми трудового законодавства, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати накази №7шр від 16 січня 2013 року, №19шр від 12 лютого 2013 року, №24 від 19 лютого 2013 року та № 89 від 22 серпня 2014 року незаконними, поновити його на роботі на посаді контролера у виробництві чорних металів 5 розряду контролю якості металобрухту та інших матеріалів на дільниці зовнішньої прийомки відділу технічного контролю, визнати 47 розпоряджень згідно переліку про направлення у вимушений простій незаконними, стягнути з відповідача недоотриману заробітну плату за період простою у розмірі 24 391 грн. 27 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 15 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року ухвала апеляційного суду скасована, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на не повне зясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду від 23 липня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_4, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника відповідача ОСОБА_5, який просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно до положень ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом, що наказом №487 від 05 травня 2011 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу на підприємство відповідача на посаду контролера на виробництві чорних металів 5 розряду дільниці зовнішньої прийомки відділення технічного контролю (т.1 а.с. 7-8).

Наказом №65ут. від 31 жовтня 2014 року ОСОБА_2 був звільнений з підприємства відповідача на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку зі зміною суттєвих умов праці, з виплатою вихідної допомоги відповідно до ст.44 КЗпП України (т.1 а.с.6).

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що у ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» мали місце зміни в організації виробництва і праці, у тому числі скорочення чисельності та штату працівників, які викликані економічною необхідністю раціонального використання праці контролерів, досягнення якості та кількості послуг, що надаються за договорами. Оскільки позивач відмовився продовжувати роботу в нових умовах праці, його правомірно було звільнено з роботи на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, на що згоди профкому не вимагається. Направлення позивача у простій за 47 розпорядженнями також є правомірним, оскільки він відмовився від переведення на іншу роботу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу, первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Наказом №19шр від 12 лютого 2013 року «Про зміни в штатному розкладі» у звязку зі змінами в організації виробництва і праці у відділенні технічного контролю ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» були скасовані усі 26 посад дільниці зовнішньої прийомки. З цим наказом ОСОБА_2 був ознайомлений 15 лютого 2015 року (т.1 а.с. 34, 35).

19 лютого 2013 року ТОВ «ОСОБА_3 Гарант» був виданий наказ №24 "Про виконання наказу №19шр від 12 лютого 2013 року", яким було визначено попередити про майбутнє звільнення 13 травня 2013 року за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України працівників дільниці зовнішньої прийомки ВТК, в тому числі і ОСОБА_2 З цим наказом позивач був ознайомлений 22 лютого 2013 року (т.1 а.с.120).

Рішенням первинної профспілкової організації ПАТ "МК "Азовсталь" від 2 травня 2013 року (протокол №199) в надані згоди на звільнення ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки фактичного скорочення чисельності контролерів на виробництві чорних металів на дільниці зовнішньої прийомки ВТК не відбулося.

При повторному розгляді цього питання 16 грудня 2013 року профспілкою (протокол №229) знову було відмовлено у наданні згоди на звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Не отримавши від первинної профспілкової організації дозволу на звільнення ОСОБА_2 за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, відповідач своїм наказом №70шр від 21 червня 2013 року ввів до штатного розкладу дільницю зовнішньої прийомки з трьома штатними одиницями, в тому числі і посаду позивача, з яким ОСОБА_2 був ознайомлений (т.1 а.с.36-38).

Отже, фактично звільнення позивача за скороченням штату (п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України) не відбулося і він продовжував займати посаду контролера у виробництві чорних металів 5 розряду прийомки брухту та інших матеріалів на дільниці зовнішньої прийомки ВТК. Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що права позивача порушено не було, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і спростовуються встановленими по справі обставинами.

Також безпідставними є і доводи апеляційної скарги щодо неправомірності розпоряджень про направлення позивача у простій.

За положеннями ст.34 КЗпП України простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть переводитися за їхньою згодою з урахуванням їхніх спеціальності й кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій же місцевості терміном до 1 місяця.

Таким чином, простій як призупинення роботи може бути викликаний будь-якою причиною як об'єктивною, так і суб'єктивного характеру. При цьому переведення працівника за його згодою на іншу роботу можливе як на тому ж самому підприємстві, так і на інше підприємство, що знаходиться в тій же місцевості.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, у період з 25 березня 2013 року до 31 жовтня 2014 року за розпорядженням начальника ВТК позивач 47 разів був направлений у вимушений простій з оплатою 2/3 частини від заробітку, тому як останній відмовився від переведення на іншу роботу та очікуванням вдома повернення на попередню роботу (т.1 а.с.125-190). Цих обставин позивач не оспорював в суді першої інстанції і підтвердив при розгляді справи в апеляційному суді.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для зупинення роботи на дільниці зовнішньої прийомки відділу технічного контролю ТОВ "ОСОБА_3 Гарант", з огляду, на зменшення замовлення послуг з операційного контролю якості металобрухту.

Посилання позивача на те, що направлення у простій стосувалося лише трьох осіб, наведених висновків не спростовує, оскільки згідно штатних розкладів ТОВ "ОСОБА_3 Гарант" від 22 червня 2013 року (після відмови профспілкового комітету від надання згоди на звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП) у структурі ВТК було введено лише 3 одиниці зовнішньої прийомки, що також підтверджується штатними розкладами від 01 січня 2014 року та від 01 липня 2014 року.

В силу п.6 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, організацією, установою, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами) роз'яснив, що припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо).

За змістом ч.3 ст.32 КЗпП України у зв'язку із змінам в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовжені роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою.

Змінами в організації виробництва і праці є, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У п.31 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що згідно з ч.3 ст.32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміну істотних умов трудового договору проведено не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці.

Отже, зі змісту викладеного вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 липня 2012 року у справі №6-59цс12 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Зміна організації виробництва і праці та, у зв'язку з цим, зміна істотних умов праці працівників є виключним повноваженням роботодавця, а доцільність проведення таких змін не може бути предметом розгляду судом.

Згідно наказу №89 від 22 серпня 2014 року "Про зміну умов праці на дільниці зовнішньої прийомки ВТК" у зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці, викликаними економічною необхідністю раціонального використання праці контролерів, забезпечення їх зайнятістю в процесі надання підприємством послуг з операційного контролю виробництва, досягнення належної якості та кількості послуг, що надаються замовнику, а також для оптимального розподілу навантаження між працівниками ВТК, відповідач прийняв рішення про зміну умов праці з 01 листопада 2014 року, а саме: про доповнення посадової інструкції ДИ-100-730-68-2012 контролера виробництва чорних металів 5 розряду контролю якості металобрухту та інших матеріалів дільниці зовнішньої прийомки ВТК додатковим пунктом, за яким працівник зобов'язаний за окремим розпорядженням начальника ВТК здійснювати операційний контроль виробництва на визначених начальником ВТК дільницях робіт тимчасово відсутніх контролерів виробництва чорних металів ВТК, а також на ділянках робіт незайнятих вакантних посад ВТК; за наявності окремого розпорядження начальника ВТК здійснювати операційний контроль виробництва і в інших випадках на ділянках ВТК, перелік яких визначений додатком №1 до ПІ-100-730-68-2012 у додатку №2 цього додатку. У зв'язку з необхідністю раціонального розподілу труда з урахуванням об'ємів послуг змінено - з 01 листопада 2014 року працівникам дільниці зовнішньої прийомки встановлений графік роботи та відпочинку, зокрема, ОСОБА_2, графік №3 роботи та відпочинку працівників підрозділів ТОВ "ОСОБА_3 Гарант" із сумарним обліком робочого часу (обліковий період місяць) чотирьохбригадний двозмінний безперервний з тривалістю робочої зміни 12 годин на 2014 рік залишено без змін (т.1 а.с. 95-98).

З цим наказом ОСОБА_2 був ознайомлений 26 серпня 2014 року (т.1 а.с.99).

26 серпня 2014 року позивач був попереджений про зміну суттєвих умов праці та роз'яснено, що наслідком відмови від продовження роботи за новими умовами праці буде розірвання трудового договору з 31 жовтня 2014 року на підставі п.6 ст.36 КЗпП України і у зв'язку з відмовою за наказом №65ут. від 31 жовтня 2014 року ОСОБА_2 був звільнений (т.1 а.с.6,100).

Той факт, що наказом №89 від 22 серпня 2014 року дійсно було змінені істотні умови праці позивача і фактично розширено його трудові функції, підтверджується його посадовою інструкцією, зі змісту якої вбачається, що його трудові обов'язки було доповнено виконанням робіт не тільки на дільниці зовнішньої прийомки, але й на інших дільницях ВТК товариства, які знаходяться на значній відстані від дільниці зовнішньої прийомки, на яку позивач приймався на роботу, та на територіях підприємства з гіршими умовами праці (т.1 а.с.238-239).

Судом встановлено, що ТОВ "ОСОБА_3 Гарант", виходячи із специфіки своєї діяльності, не має власного виробництва, і відповідно, не має власних робочих місць. Надаючи послуги підприємству-замовнику виключно на його території і обладнанні, працівники відповідача, у тому числі, і позивач, працюють на робочих місцях ПАТ "МК "Азовсталь", перебуваючи там постійно в процесі трудової діяльності.

Отже, визначальною обставиною для підприємства, яке не має власного виробництва і робочих місць, а надає послуги з операційного контролю металопродукції замовника є наявність чи відсутність замовлень від підприємства-замовника таких послуг.

Таким чином, зміна в організації праці для такого підприємства відбувається у разі зміни економічних показників, які напряму визначаються наявністю чи відсутністю замовлень, а не скороченням чи введенням замовником робочих місць. Адже, можливість виконання трудової функції працівниками спеціалізованого підприємства, яке не є власником робочих місць і виробництва, а надає послуги замовнику на його робочих місцях, перебуває у прямій залежності від наявності чи відсутності замовлень від підприємства-замовника послуг.

Зменшення обсягу послуг з контролю металобрухту, які надавалися відповідачем ПАТ "МК "Азовсталь", підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме.

03 січня 2013 року ПАТ "МК "Азовсталь" повідомило ТОВ "ОСОБА_3 Гарант" про заплановане збільшення надходжень у 2013 році металолому на ПАТ "МК "Азовсталь" та з метою посилення цілодобового контролю за якістю сировини звернулося з проханням забезпечити з січня 2013 року виконання додаткових послуг з операційного контролю в об'ємі 4698 людино/годин на місяць (т.2 а.с.13).

У зв'язку з цим було видано наказ №7шр від 16 січня 2013 року відповідно до якого до ВТК була введена обтискна дільниця (26 штатних одиниць) та дільниця крупносортного прокату (4 штатні одиниці), які згідно штатного розкладу від 16 січня 2013 року діяли разом з іншими, у тому числі з дільницею зовнішньої прийомки, де працював позивач.

08 лютого 2013 року ПАТ "МК "Азовсталь" повідомило ТОВ "ОСОБА_3 Гарант" про те, що через надходження металолому невідповідної якості від сторонніх постачальників договірні відносини з останніми розірвані, тобто зменшений обсяг придбання лому. Через це у раніше запланованій кількості послуг з операційного контролю якості від ТОВ "ОСОБА_3 Гарант" з 01 березня 2013 року не є необхідною і запропоновано зменшити такі послуги на 42282 людино/годин до кінця року (т.2 а.с.14). На підставі цього відповідач, відповідно до наказу №19шр від 12 лютого 2013 року, упразднив та скоротив чисельність робітників.

Таким чином, відповідач з березня 2013 року не міг забезпечувати роботою працівників дільниці зовнішньої прийомки ВТК у зв'язку із чим і виник тривалий простій у роботі цієї дільниці та виникла необхідність у зміні істотних умов праці її працівників.

Необхідність раціоналізувати робочі місця у зв'язку із зменшенням обсягу замовлених послуг, і як наслідок, зменшенням можливостей забезпечення працівника роботою, підтверджується інформацією щодо обсягу надходжень до ПАТ "МК "Азовсталь" металобрухту та вогнетривів, з якою вбачається спочатку зростання з 6866 тон у січні 2013 року до 23311,39 тон у лютому 2013 року до 75512,37 тон у березні 2013 року, а потім дійсне зменшення обсягів до 59439,2 тон у квітні 2013 року і до 16067,69 тон у вересні 2014 року (т.3 а.с.19).

Наявність фактів зменшення обсягу послуг підтверджується також актами наданих замовнику послуг ТОВ "ОСОБА_3 Гарант" за період з січня 2013 року по жовтень 2014 року, тобто у той час коли позивач неодноразово перебував у простої (т.3 а.с. 69-).

Як роз'яснено Міністерством юстиції України листі від 25 листопада 2011 року, скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації. При цьому скорочення чисельності та скорочення штату різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату це зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися.

Перевіряючи питання щодо змін в організації виробництва і праці підприємства, а саме, факту скорочення чисельності або штату працівників, судом апеляційної інстанції були досліджені штатні розписи підприємства за період з січня 2013 року по час звільнення позивача.

Так, відповідно до штатного розкладу ВТК ТОВ "ОСОБА_3 Гарант" від 01 січня 2013 року у структурі ВТК в наявності 399 одиниць по ВТК; 13 одиниць обтискної ділянки; 26 одиниць зовнішньої прийомки (де працював позивач).

Відповідно до штатного розкладу ВТК ТОВ "ОСОБА_3 Гарант" від 16 січня 2013 року у структурі ВТК в наявності 429 одиниць по ВТК; 39 одиниць обтискної ділянки (збільшено у зв'язку із збільшенням обсягу послуг замовнику); 26 одиниць зовнішньої прийомки (де працював позивач).

Після скорочення дільниці зовнішньої прийомки у зв'язку із падінням обсягів надходження на Комбінат металобрухту і вогнетривів та відповідною відмовою замовника від послуг, згідно шатного розкладу від 01 квітня 2013 року у структурі ВТК в наявності 396 одиниць; 39 одиниць обтискної ділянки (показник не змінився); 0 одиниць зовнішньої прийомки (де працював позивач).

Далі, у зв'язку з відмовою профспілкового комітету надати згоду на звільнення позивача за п.1 ст.40 КЗпП України, згідно з штатним розкладом від 22 червня 2013 року в наявності 396 одиниць по ВТК; 39 одиниць обтискної дільниці; 3 одиниці зовнішньої прийомки. Відновлення штатної чисельність даної структури до 26 одиниць, як було закладено в шатному розкладі від 16 січня 2013 року, не відбувалось.

Згідно штатних розкладів від 01 січня 2014 року та від 01 липня 2014 року змінюється кількість одиниць по ВТК, але залишається чисельність 39 одиниць обтискної дільниці та 3 одиниці зовнішньої прийомки (т.3 а.с.20-45).

У зв'язку із збільшенням у 2014 році штату на інших ділянках робіт з контролю якості металопродукції, які було забезпечено замовленнями, відповідач вжив заходів для забезпечення працівника роботою, оскільки відновлення колишнього обсягу робіт на робочому місці замовника №62109 (де працював позивач) для підприємства було неможливим.

На підставі доповідної записки начальника відділення технічного контролю від 22 серпня 2014 року №1781 ТОВ "ОСОБА_3 Гарант" був виданий наказ №89 від 22 серпня 2014 року "Про зміну умов праці на дільниці зовнішньої прийомки відділення технічного контролю", яким з метою забезпечення раціонального використання праці позивача як кваліфікованого спеціаліста на підприємстві, що тривалий час перебував у простої, були розширені посадові обов'язки.

Проте, від запропонованих робіт, у тому числі за його ж спеціальністю і кваліфікацією, позивач відмовився. При цьому, матеріали справи не містять даних щодо протипоказань його стану здоров'я запропонованим змінам в роботі. Не було надано таких доказів і в суді апеляційної інстанції.

Посилання позивача щодо подальшого його звільнення при переході на таку вакансію є безпідставним, адже ОСОБА_2 постійно працював на підприємстві на підставі безстрокового договору, а відповідно до ст.32 КЗпП України перевід на іншу роботу з іншими умовами праці можливий лише за згодою працівника.

Також безпідставним є і посилання позивача на неврахування положень ст. 21 Закону України "Про професійні спілки, гарантії їх діяльності", оскільки цією нормою у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, не передбачений обов'язок відповідача узгоджувати питання зміни умов праці робітників з профспілковим органом.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності змін в організації виробництва і праці на підприємстві, у тому числі скорочення чисельності та штату працівників, викликаних економічною необхідністю раціонального використання праці контролерів, досягнення якості та кількості послуг, що надаються за договорами. Оскільки позивач відмовився продовжувати роботу у нових умовах праці, його правомірно було звільнено з роботи на підставі п.6 ст.36 КЗпП України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

ОСОБА_6