АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/2415/15 Головуючий у 1-ій інстанції - Савлук Т.В.
Апеляційне провадження 22-ц/796/1907/2016 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року колегія суддів cудової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого - Музичко С.Г.

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» Якимчука Сергія Юрійовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського району міста Києва, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про виселення та зняття з реєстраційного обліку,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дніпровського району міста Києва, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про виселення та зняття з реєстраційного обліку, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Якимчук С.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій рішення Дніпровського районного суду м.Києві скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача просив задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній доводів. Представник відповідача просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб які приймали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Згідно ст.39 Закону України "Про іпотеку" визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленою ст.38 вказаного закону; одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Судом встановлено, що 23 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір «№ 2707/0608/98-029, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, у розмірі 1000000 доларів США, строком до 23.06.2018 року.

В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, між позивачем та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 2707/0608/98-029Z-1, за умовами якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності.

14 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності відповідачу.

За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеної чотирьохкімнатної квартири пропонується задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» у розмірі 1 256 251, 43 доларів США та 1762370,88 грн. (в тому числі: заборгованості за кредитом 1 000 000,00 доларів США; заборгованості за відсотками 256 251,43 доларів США, яка стягується за період з 01.12.2008 року по 09.12.2010 року; пеня в сумі 1 762 370,88 грн., яка стягується за період з 10.12.2009 року по 09.12.2010 року та 18000,00 - плати за вчинення виконавчого напису, (а.с.18)

06 січня 2011 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України МаєвськоюД.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №23625769 про примусове виконання виконавчого напису №7932 виданого 14 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д.О. про звернення стягнення на чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3, (а.с. 19-20).

28 листопада 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Покальчук І.М., відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі Акту №23625769/9 про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, затвердженого ОСОБА_11, виконуючим обов'язки позичальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України 24 листопада 2014 року, видане Свідоцтво, на підставі якого за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», як стягувачем в процедурі виконавчого провадження, визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 яка належала на праві власності ОСОБА_3 (а.с.27)

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка визначає порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини другої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом судового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

В зв'язку з чим, судом першої інстанції, під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» правильно застосовано положення статті 40 цього Закону, стаття 109 ЖК Української РСР.

Згідно з умовами Іпотечного договору 2707/0608/98-029-Z-1 від 23 червня 2008 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_3, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, видане 19 грудня 2001 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації серія НОМЕР_1, тобто вищезазначена квартира була придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому районний суд дійшов вірного висновку щодо відсутності передбачених законом підстав для виселення мешканців із квартири без надання їм іншого постійного житла.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

За наслідком розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах Верховним Судом України (постанова від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15), прийнято рішення, згідно з якимза змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення постановленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст.304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» Якимчука Сергія Юрійовича відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: