АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1651/16 Справа № 199/6854/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Волошин М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.,

суддів - Куценко Т.Р., Демченко Е.Л.,

при секретарі - Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 19 серпня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав останній грошові кошти в сумі 12 500 доларів США, що підтверджується розпискою .

Грошові кошти надавались в строк на 6 років, та остаточний строк повернення був зазначений до 19 травня 2014 року.

В середині травня 2014 року ОСОБА_2 повернула позивачу частину грошових коштів в сумі 500 доларів США, а іншу частину грошових коштів не повернула, у звязку з чим позивач просив стягнути з відповідачки суму боргу у розмірі 12 000 дол. США.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики у розмірі 274 958 грн. 40 коп., що є еквівалентом 12 000 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору та витрат на проведення експертизи у розмірі 5 501 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1178 грн.58коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішенн, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 травня 2008 року відповідачка отримала від позивача грошові кошти в розмірі 12 500 доларів США, що підтверджується розпискою і частину коштів у розмірі 500 доларів США повернула 19 травня 2014 року, про що зроблено запис у вищевказаній розписці.

Відповідно до висновку експерта ОСОБА_6 № 3181-15 від 22 вересня 2015 року, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2, що знаходиться під цифровими записами «19.05.08р.» боргової розписки, датованої 19.05.08р. виконаний самою ОСОБА_2 рукописний текст «Расписка Я, ОСОБА_7 взяла у ОСОБА_8 12,5 тыс. $ у.е. (Двенадцать с половиной тысяч долларов США) 19.05.08» боргової розписки від 19.05.2008р. виконаний саме ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки текст розписки від 19 травня 2008 року, в якій немає ніяких особливих відміток про іншу природу взаємовідносин, ніж боргові, то в силу ст. ст. 57-59 ЦПК України є належним та допустимим доказом укладанням саме договору позики грошових коштів.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами та згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позику та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно правового висновку, Верховного Суду України у справі № 6-63 цс 13 про стягнення боргу за договором позики, було визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки, суму заборгованості за договором позики в повному обсязі не повернута відповідачем в добровільному порядку до теперішнього часу, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Стягуючи суму боргу з відповідача на користь позивача суд застосував положення абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», а саме стягнув суму заборгованості в гривневому еквіваленті станом на день винесення рішення суду.

Посилання заявниці в апеляційній скарзі на те, що вказані грошові кошти були взяті відповідачкою у позивача не у борг, а для проведення приватизації земельної ділянки, спростовуються матеріалами справи, а саме самою розпискою, в якій не зазначено, саме для чого взяті вказані кошти.

Крім того, повернення позивачу відповідачкою 500 доларів США в рахунок погашення боргу, про що зазначено у розписці, підтверджує факт визнання відповідачкою суми боргу.

Ч. 2 ст. 1049 ЦК України передбачає, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Спірний договір позики не містить строку повернення позики і це надає право позичальнику предявити вимоги до боржника в будь який час.

Довід апеляційної скарги, про те, що позивачем порушено строки позовної давності, безпідставний, оскільки 19 травня 2014 року відповідачкою було повернуто частину боргу, а до суду з позовом ОСОБА_4 звернувся у серпні 2014 року, тобто в межах строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про неповне дослідження обставин справи є безпідставними та не спростовують правильності висновків суду про задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає матеріалам справи та вимоги закону, що регулює зазначені правовідносини, підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

ОСОБА_9