РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Лях М.Ю.,

при секретарі Остріченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем ОСОБА_2 посилаючись на те, що сімейне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 2007 року. Втрачені всі фізичні та духовні звязки. Збереження шлюбу неможливе, у звязку з чим позивач просить суд розірвати укладений в з відповідачем шлюб.

В судове засідання позивач не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, представник позивача, яка діє на підставі довіреності ОСОБА_3 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не повідомив, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії ІІ-ВЛ № 369423, 05 листопада 1982 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом запису актів громадського стану виконавчого комітету Московської районної Ради народних депутатів м. Харкова УРСР, актовий запис № 1358 (арк. справи 14).

Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають спільних повнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк. справи 7,8).

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

Під час розгляду справи встановлені та підтверджені наступні причини подання позовної заяви про розірвання шлюбу, а саме відсутність взаєморозуміння, стійких сімейних відносин, різне ставлення у сторін до усвідомлення та виконання прав та обовязків подружжя. За таких обставинах подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них. У звязку з чим, позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню з огляду на положення ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 74, 88, 110, 213, 214, 224, 218, ЦПК України, статтями 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 05 листопада 1982 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який був зареєстрований відділом запису актів громадського стану виконавчого комітету Московської районної Ради народних депутатів м. Харкова УРСР, актовий запис № 1358.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до ч. 2 ст. 232 ЦПК України позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова М.Ю. Лях