Справа № 372/4103/15-ц Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/1036/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 17.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Поліщука М.А.,

за участю секретаря Вербової І.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Обухівська районна державна адміністрація про відібрання дитини та повернення її матері, стягнення витрат та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Обухівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини та повернення її матері, визначення місця проживання дитини з матір»ю та стягнення витрат. Позивачка вказувала на те, що вона є матірю малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Батьком дитини є відповідач ОСОБА_2, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ними розірвано рішенням суду, з січня 2015 року сторони проживають окремо. Після фактичного розлучення дитина проживала з нею та знаходилася на її утриманні, відповідач - батько дитини періодично відвідував дитину та брав її на вихідні. 07 лютого 2015 року відповідач взяв дитину на вихідні і до часу звернення до суду її не повернув та відмовляється надавати їй дитину. Посилаючись на викладене, а також на те, що відповідач не приділяє достатньої уваги дитині, не займається її вихованням, постійно залишає дитину на свого батька, позивачка просила суд відібрати її малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернути їй, а також встановити місце проживання дитини з матір'ю, крім того стягнути судові витрати.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з ним, посилаючись на те, що у нього кращі умови для проживання сина.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 23 грудня 2015 року первісний позов задоволено. Відібрано малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та передано дитину її матері ОСОБА_3. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю - ОСОБА_3 по місцю її постійного проживання. у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Обухівська районна державна адміністрація про визначення місця проживання дитини відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі апелянтпросить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, задовольнити зустрічний позов, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 є матір'ю малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини є відповідач ОСОБА_2 Позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2012 року, який в даний час розірвано. При розірванні шлюбу спору щодо місця проживання дитини не було. Як вбачається з матеріалів справи, малолітня дитина зареєстрована разом з матір'ю за адресою: Житомирська область Попільнянський район с. Сущанка, вул. Підлісна, 10. Мати дитини ОСОБА_3 фактично проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 кв.4.Згідно довідки Григорівської сільської ради №149 від 11 березня 2015 року ОСОБА_2 разом зі своїм сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає без реєстрації в с. Гусачівка Обухівського району по вул. Лісова Пісня, 31 у свого батька ОСОБА_5 ОСОБА_2 відмовляється повертати дитину та вважає, що доцільніше дитині буде проживати з батьком.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд обґрунтовано виходив з положень ст. ст. 161, 162, 163 СК України та прийшов до правильного висновку про те, що позивачем надано до суду належні та допустимі докази на підтвердження свого позову, а тому позов є обґрунтованим та доведеним та підлягає задоволенню.

Згідно висновку Обухівської районної Державної Адміністрації №07-15/1409 від 07 серпня 2015 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини, комісія вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, з матір'ю громадянкою України ОСОБА_3.

Згідно п.2 ч.1 ст.161 СК України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Частина 2 ст. 163 СК України передбачає, що батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.

Відповідно до принципу 6 Декларацієї прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Згідно ч. 1 ст. 162 СК України дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Проте, таких обставин в судах першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Таким чином, вимоги Закону України «Про охорону дитинства», особисті якості батьків, можливість створення матірю дитини належних умов для виховання дитини, її більшу турботу і увагу до дитини, відсутність виняткових обставин, які б обумовлювали необхідність розлучення дитини та її матері, а також думку органу опіки та піклування, виходячи із найвищих інтересів дитини, аналізуючи кожен аспект відносин до дитини, висвітлений під час розгляду справи, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд визнав можливим задовольнити вимоги первісного позову в повному обсязі щодо відібрання дитини та повернення її матері, а також визначення місця проживання дитини, оскільки залишення дитини проживати з матірю відповідає її інтересам та чинному законодавству, а також забезпечить розвиток дитини.

Будь-яких належним і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про необхідність встановлення місця проживання малолітньої дитини з батьком, позивачем за зустрічним позовом суду першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України не подано.

Таким чином, висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Докази та обставини, на які посилається апелянт у апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішенні, не спростовують.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: