Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. Зазначала, що 11 січня 2008 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. З травня 2013 року вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. За час шлюбу та спільного проживання ними набуто квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, д/н НОМЕР_1, згоди про порядок поділу якого не досягнуто. Просила провести поділ майна у рівних частках.

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, вказуючи на те, що поділу підлягає не лише майно, придбане під час шлюбу, а також борги, набуті за час перебування у шлюбі, у зв'язку з чим просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь 118 800 00 грн (половина суми коштів, сплачених у погашення боргу ОСОБА_5.) відповідно до розписки від 18 травня 2010 року. А також вказував на те, що частину кредиту у розмірі 74 371 грн він погасив 19 травня 2011 року за рахунок дошлюбного майна - автомобіля марки Mitsubishi модель Lancer, 2006 року випуску, який він продав 18 травня 2011 року, а тому зазначав, що частка у квартирі відповідно до його внеску є його особистою приватною власністю.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. У порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на Ѕ частку квартири № АДРЕСА_1 за кожним. В іншій частині первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів вимовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року скасовано рішення першої інстанції у частині поділу квартири та ухвалено у цій частині нове рішення. У порядку поділу майна визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частки квартири № АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 - право власності на 1/3 частку цієї квартири. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_4 у касаційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції, рішення апеляційного суду в частині вирішення зустрічного позову, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарг та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-2333цс15 від 25 листопада 2015 року, № 6-2641цс15 від 16 грудня 2015 року).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Отже, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов'язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-55цс13 від 19 червня 2013 року, № 6-163цс12 від 20 лютого 2013 року, № 6-88цс12 від 12 вересня 2012 року).

У справі встановлено, із 11 січня 2008 року по 02 квітня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

За договором купівлі-продажу НОМЕР_2 від 10 червня 2010 року на ім'я ОСОБА_4 придбано квартиру АДРЕСА_1, а за договором купівлі-продажу від 23 червня 2011 року на ім'я ОСОБА_4 придбано автомобіль Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, д/н НОМЕР_1.

10 червня 2010 року між ОСОБА_4 та публічним акціонерним товариством «Кредит Європа Банк» було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав 183 000 грн для придбання житла на вторинному ринку нерухомості з кінцевим строком повернення 12 червня 2017 року.

За довідкою банку від 20 травня 2011 року заборгованість за кредитом погашена.

18 травня 2011 року ОСОБА_4 продав автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2006 року випуску, придбаний ним до шлюбу (10 серпня 2006 року), за 74 371 грн, що за довідкою ПАТ «Кредит Європа Банк» спрямовані у рахунок погашення кредиту.

30 травня 2013 року ОСОБА_4 продав автомобіль Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, д/н НОМЕР_1, ОСОБА_7 за 45 000 грн.

На підставі розписки від 18 травня 2010 року ОСОБА_4 отримав позику у розмірі 30 000 доларів США, які повернуто позикодавцеві 09 червня 2014 року.

Перевіряючи правильність проведеного судом поділу майна подружжя, апеляційний суд виходив із того, що придбана у шлюбі квартира № 56 по вул. Литвененко-Вольгемута у м. Києві підлягає поділу між сторонами з урахуванням обставин погашення кредиту ОСОБА_4 за рахунок особистих коштів, що збільшують його частку у праві власності на квартиру, та зазначав, що доказів на підтвердження того, що кошти у розмірі 30 000 доларів США, отримані за розпискою, були використані на придбання квартири, ОСОБА_4 не надав, а тому зобов'язання за позикою у ОСОБА_3 не виникло.

Разом з тим, дійшовши висновку про те, що внесок ОСОБА_8 у придбання квартири становить 180 562, 25 грн, та визначивши їй у зв'язку з цим 1/3 частку квартири, апеляційний суд не звернув уваги на те, що 180 562, 25 грн становить більше 1/3 від вартості квартири.

Крім того, апеляційний суд, визнаючи спільною сумісною власністю квартиру та відхиляючи доводи ОСОБА_4 про використання отриманих за розпискою коштів у розмірі 30 000 доларів США в інтересах сім'ї - для купівлі цієї квартири, апеляційний суд не втановив джерело набуття квартири, враховуючи, що її придбано за 435 495, 50 грн, що становить еквівалент 55 000 доларів США станом на 10 червня 2010 року, а кредит для придбання житла видано в розмірі 183 000 грн.

Оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у частині поділу квартири та боргового зобов'язання за розпискою з наведених підстав із передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті рішення апеляційного суду підлягає скасуванню за ч.3 ст.335 ЦПК України з таких підстав.

Що стосується доводів касаційної скарги ОСОБА_3 щодо продажу ОСОБА_4 без її згоди автомобіля Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, д/н НОМЕР_1, та неврахування судом вартості цього автомобіля при поділі спільного майна, такі відхиляються, оскільки відмову судом першої інстанції у поділі автомобіля Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, д/н НОМЕР_1, ОСОБА_3 в апеляційному порядку не оскаржувала.

Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_4 просив скасувати рішення суду першої інстанції у повному обсязі, ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3 та про задоволення його зустрічного позову.

Таким чином, посилання апеляційного суду в мотивувальній частині ухваленого рішення на те, що в частині вирішення позову щодо автомобіля Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, д/н НОМЕР_1, рішення суду першої інстанції не оскаржено, є неправильним. При цьому у мотивувальній частині рішення апеляційного суду немає висновків щодо апеляційної скарги ОСОБА_4 у частині вирішення позову ОСОБА_3 щодо автомобіля Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, д/н НОМЕР_1.

Однак, у резолютивній частині рішення апеляційного суду зазначається, що рішення суду першої інстанції скасовано у частині поділу квартири, в якій ухвалено нове рішення, а в іншій частині залишено без змін, тобто і в тій частині, де вирішений спір щодо автомобіля Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, д/н НОМЕР_1.

Вказані порушення становлять підставу скасування рішення апеляційного суду у повному обсязі за ст. ст. 335, 338 ЦПК України.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційні скаргиОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О.Остапчук

В.О. Савченко