Справа № 203/8746/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

Головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Місюра К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена скарга ОСОБА_1, в якій останній посилався на те, що постановою державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі Кіровський ВДВС) від 04.12.2015 року було відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документу та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.02.2014 року про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, з підстав пропуску строку для предявлення виконавчого документу до виконання. В березні 2014 року вказана ухвала ним була подана до Кіровського ВДВС. Після звернення до Кіровського ВДВС з приводу виконання ухвали лише в жовтні 2015 року він отримав відповідь про те, що ухвала суду від 25.02.2014 року не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не містить ідентифікаційного номеру боржника ОСОБА_2 та йому було рекомендовано звернутись до суду для приведення виконавчого документу у відповідність до вимог зазначеної статті закону. Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.11.2015 року було внесено виправлення в ухвалу суду від 25.02.2014 року в частині зазначення ідентифікаційного коду боржника ОСОБА_2 та після набрання нею чинності 01.12.2015 року в той же день ним до Кіровського ВДВС була подана заява про прийняття ухвали до виконання. За вказаних обставин скаржник просив суд скасувати постанову державного виконавця Кіровського ВДВС від 04.12.2015 року про відмову у прийнятті до провадження та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали суду від 25.02.2014 року та зобовязати державного виконавця відкрити виконавче провадження з примусового виконання вказаної ухвали.

В судовому засіданні, призначені на 08.02.2016 року та 22.02.2016 року скаржник та його представник не зявились, про причини своєї неявки не повідомили.

Від Кіровського ВДВС надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

За вказаних обставин суд вважає за можливе провести подальший розгляд справи за скаргою у відсутності скаржника та представника заінтересованої особи та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами.

Перевіривши викладені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25.02.2014 року в рамках цивільної справи №203/8746/13-ц, провадження №2/0203/472/2014, за заявою позивача ОСОБА_1 в порядку забезпечення позову було накладено арешт на належну ОСОБА_2 на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Пунктом першим ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у ч.1 цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Таким чином, з урахуванням зазначених вище положень Закону України «Про виконавче провадження», ухвала суду від 25.02.2014 року є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню на підставі поданої стягувачем заяви в порядку ч.1 ст.19 зазначеного вище закону.

Оскільки ухвала про забезпечення позову відповідно до ч.9 ст.153 ЦПК України підлягає негайному виконанню, остання, з урахуванням дати її постановлення та положень ч.ч.1,2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», могла бути предявлена стягувачем для примусового виконання в строк до 26.02.2015 року.

Посилаючись на те, що ухвала суду від 25.02.2014 року подавалась ним для примусового виконання до Кіровського ВДВС в березні 2014 року, стягувач відповідних доказів щодо її подачі в порядку та строки, встановлені ст.ст.19,22 Закону України «Про виконавче провадження» не надав.

В той час, як з оскаржуваної постанови державного виконавця Кіровського ВДВС від 04.12.2015 року вбача-ється, що заява про примусове виконання ухвали суду від 25.02.2014 року була подана ОСОБА_1 лише 01.12.2015 року, тобто з пропуском встановленого ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» річного строку для предявлення виконавчого документу до виконання.

Посилання скаржника на те, що ухвала суду від 25.02.2014 року не відповідала вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки не містила ідентифікаційного номеру боржника та на те, що відповідні виправлення були внесені ухвалою суду від 23.11.2015 року, після набрання чинності якою ним було подано заяву про примусове виконання ухвали про забезпечення позову, не є свідченням незаконності винесеної в подальшому державним виконавцем оскаржуваної постанови від 04.12.2015 року, оскільки на момент подачі ОСОБА_1 заяви про примусове виконання строки предявлення ухвали про забезпечення позову для виконання встановлені ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» скінчились та питання про їх поновлення у передбаченому ст.371 ЦПК України порядку не вирішувались.

За вказаних вище обставин суд приходить до висновку,що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.17,19,22 Закону України «При виконавче провадження», ст.ст.3,10,11, 27,197,383,386-387,389 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, зобовязання вчинити певні дії відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.Ю.Казак