Ухвала іменем україни
30 березня 2016рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1. Але користуватися належним йому будинком позивач не має можливості, оскільки в ньому незаконно мешкають сторонні особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8, які добровільно виселятися не бажають.

Посилаючись на викладене вище, ОСОБА_6 просив суд усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - будинком № АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 грудня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Усунуто перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, ОСОБА_6 а саме: будинком по АДРЕСА_1, шляхом виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, задовольнивши позов, виходив із того, що відповідачі без будь-яких правових підстав проживають у будинку, що на праві приватної власності належить позивачеві, а тому дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ст. 391 ЦК України, для задоволення позову та усунення перешкод ОСОБА_9 у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном шляхом виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8

Такі висновки є правильними та відповідають матеріалам справи.

Судами встановлено, що 27 жовтня 2013 року ОСОБА_6 отримав 8 300 грн від ОСОБА_8 в рахунок укладення у майбутньому договору купівлі-продажу будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 про що складено відповідну розписку.

Між сторонами була домовленість, що у разі якщо ОСОБА_8 не купить будинок, після 25 червня 2014 року вона звільнить домоволодіння, а ОСОБА_6 поверне їй 4 800 грн отриманих коштів (а. с. 14).

Однак договір купівлі-продажу будинку між позивачем та ОСОБА_8 укладено не було.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 ЦК України).

Згідно з частинами 1-3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст. 317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно встановив обставини у справі, визначився з характером спірних правовідносин, обґрунтовано виходив із того, що відповідачі без будь-яких правових підстав проживають у будинку, що на праві приватної власності належить позивачеві, а тому дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження нерухомим майном ОСОБА_9 шляхом виселення ОСОБА_7, ОСОБА_8

Відповідно до ч. 4 ст. 635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Доводи касаційної скарги щодо того, що між сторонами існували договірні відносини, зокрема, 27 жовтня 2013 року ОСОБА_6 отримав 8 300 грн від ОСОБА_8 у рахунок укладення у майбутньому договору купівлі-продажу будинку, не підтверджені належними та допустимими доказами у справі, оскільки в матеріалах справи відсутній укладений у належній формі договір, натомість розписка не підтверджує наявність договірних відносин, а тому будь-які права чи обов'язки у сторін не виникли.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваних рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК Українияк підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська
Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана Г.В. Юровська