Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів та відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника на рішення апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2011 року із відповідача стягнуто аліменти на утримання їхніх дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 2 000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи із 15 липня 2009 року по 01 січня 2011 року. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2013 року період стягнення аліментів визначено із 15 липня 2009 року по 01 січня 2011 року та з 27 вересня 2012 року по 13 січня 2023 року.

Відповідач допустив прострочення сплати аліментів у період із серпня по грудень 2014 року, у зв'язку з чим просила стягнути за вказаний період неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 7 800 грн та відшкодувати завдану цими діями моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів у грудні 2014 року у розмірі 480 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку за прострочення сплати аліментів у період із серпня по грудень 2014 року у розмірі 7 800 грн. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішення суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

У справі встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2011 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, по 2 000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 15 липня 2009 року по 01 січня 2011 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2013 року скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2011 року в частині обмеження строку стягнення аліментів до 01 січня 2011 року у зв'язку з нововиявленими обставинами. Ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення аліментів у вказаній в рішенні сумі за період з 15 липня 2009 року по 01 січня 2011 року та з 27 вересня 2012 року по 13 січня 2023 року з урахуванням фактично сплачених сум.

03 червня 2013 року Малиновським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_4 аліментів, 10 червня 2013 року відкрито виконавче провадження.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2010 року, яке набрало чинності 24 грудня 2010 року, суд змінив місце проживання дітей, визначив їх місце проживання разом з батьком ОСОБА_4

Син ОСОБА_5 з січня 2011 року проживає з батьком, що сторонами визнається, разом з тим, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2012 року скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2010 року у частині зміни місця проживання дітей. Відмовлено ОСОБА_4 у позові про визначення місця проживання дітей, зміну місця проживання і передачу дітей.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2013 року рішення апеляційного суду Одеської області від 27 вересня 2012 року залишено без змін.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2014 року встановлено факт того, що ОСОБА_5 на час розгляду справи мешкає з батьком та знаходиться на його утриманні. Звільнено ОСОБА_4 з 04 квітня 2014 року від сплати аліментів на утримання сина, які стягнуті з 27 вересня 2012 року відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2013 року. Визнано виконавчий лист Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2013 року № 2-1555/2010 в частині стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання сина таким, що не підлягає виконанню, починаючи з 04 квітня 2014 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина у розмірі 643,00 грн. щомісячно, починаючи з 04 квітня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 13 січня 2023 року. Рішення набрало законної сили.

Рішенням від 09 грудня 2014 року апеляційного суду Одеської області заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2014 року було скасовано, у позові ОСОБА_4 відмовлено.

У відповідності до перерахунку заборгованості за аліментами від 04 березня 2014 року, заборгованість ОСОБА_4 станом на 31 березня 2014 року відсутня.

З 01 квітня 2014 року по 30 жовтня 2014 року ОСОБА_4 було сплачено аліментів: за квітень 2014 року - 10 квітня 2014 року 4 000,00 грн, за травень 2014 року - 21 травня 2014 року 4 000,00 грн, за червень 2014 року - 18 червня 2014 року 4 000,00 грн, за липень 2014 року - 11 серпня 2014 року 4000, 00 грн, за серпень 2014 року - 30 жовтня 2014 року 4 000,00 грн.

Після скасування заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2014 року рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року, платник аліментів 12 грудня 2014 року сплатив 12 000, 00 грн: за вересень 2014 року 4 000,00 грн, за жовтень 2014 року 4 000,00 грн, за листопад 2014 року 4 000,00 грн.

12 січня 2015 року ОСОБА_4 сплатив 8 000, 00 грн: за грудень 2014 року 4 000,00 грн, за січень 2015 року 4 000,00 грн, 27 січня 2015 року - 4 000,00 грн за лютий 2015 року.

Скасоване судове рішення не породжує правових наслідків з моменту його ухвалення.

З урахуванням викладеного, правильними є висновки апеляційного суду про вину ОСОБА_4 у несплаті аліментів на утримання дітей в період із серпня по листопад 2014 року ОСОБА_4, яка не спростовується наявністю рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2014 року. Рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 аліментів є діючим, а тому колегія суддів погоджується із підставами стягнення пені за прострочення аліментів у період із серпня по листопад 2014 року.

Разом з тим, визначений апеляційним судом порядок розрахунку суми неустойки за прострочення сплати аліментів свідчить про неправильне застосування ст. 196 СК України.

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року, № 6-2022цс15 від 25 листопада 2015 року, № 6-2696цс15 від 16 грудня 2015 року).

Апеляційний суд розрахував пеню за один місяць шляхом множення заборгованості за аліментами за місяць на 1 % пені та множення на всю кількість днів у періоді, протягом яких ця сума не сплачувалася, а не на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, як вимагає ст. 196 СК України.

З цих підстав рішення апеляційного суду підлягає скасуванню у частині вирішення позову про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції згідно ст. 338 ЦПК України.

Доводів неправильності вирішення справи у частині відшкодування моральної шкоди у касаційній скарзі не наведено, підстав для виходу за межі касаційної скарги у цій частині немає, а тому рішення апеляційного суду залишається без змін у частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди за ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргуОСОБА_4 в особі представника задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року скасувати у частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди рішення апеляційного суду Одеської області від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О.Савченко