Справа № 459/2512/15 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/783/714/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальність «ЕкономКомфорт» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальність «ЕкономКомфорт» про визнання правочинів недійсними та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальність «ЕкономКомфорт» про визнання правочинів недійсними та стягнення коштів задоволено частково.

Визнано недійсними договори №04197 та №04197/15 від 26.03.2015 року, укладені між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Економ Комфорт».

Стягнуто Товариства з обмеженою відповідальністю «Економ Комфорт» на користь ОСОБА_2 2027 грн. 78 коп. сплачених за договорами №04197 та №04197/15 від 26.03.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальність «ЕкономКомфорт».

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Вказує, що позивач жодного разу не звернувся до відповідача з вимогою розяснити чи уточнити умови договору, цим самим з ними погоджуючись. Також позивач не звертався до відповідача з будь-якими скаргами чи претензіями під час укладання чи виконання умов цих договорів. Зазначає, що визнання недійсним договору у звязку із введенням в оману на підставі законодавства про захист прав споживачів можливе лише за наявності ознак пірамідальної схеми, яка у даному випадку відсутня. Вказує, що товариство не надає жодних послуг, які б за визначенням п.5 ч.1 ст.1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відносились до фінансових, а тому відповідно до чинного законодавства не потребує ліцензування. Крім того, посилання суду та позивача на висновок Нацкомфінпослуг є необґрунтованим, оскільки висновки центральних органів виконавчої влади не є нормативними актами та не можуть вважатись належними та допустимими доказами по справі Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Сторони по справі у судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи не поступало.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторін не перешкоджає розглядові справи, а тому згідно з ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.03.2015 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальність «ЕкономКомфорт» в особі продавця-консультанта ОСОБА_3 було укладено договір № 04197/15, згідно з п.п. 1.1 якого одна сторона, адміністратор, за згодою іншої сторони, учасника, зобов'язується за плату вчинити від імені та за рахунок останнього певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, визначеного в додатку № 1 до договору: сформувати групу учасників, забезпечити її адміністрування; присвоїти та повідомити учаснику його номер групи та персональний код у групі: організовувати та проводити розподіли свідоцтв; здійснити оплату товару на користь учасника та/або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги та здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим договором та додатками до нього.

Цього ж дня між позивачем та ТОВ «Економ Комфорт», в особі продавця-консультанта ОСОБА_3 було укладено договір № 04197 відповідно до якого замовник - доручає, а виконавець - приймає на себе зобов'язання за плату здійснити наступні дії: забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі для замовника з дотриманням вимог чинного законодавства; надавати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі. Сторони дійшли згоди, що оплата наданих послуг є договірною, виражається у процентному відношенні у розмірі 7,0% від вартості товару та/або цільової позики на суму, визначену в додатку № 1 до договору про участь в програмі, і становить 1750 грн.

Невід'ємною частиною до договору №04197/15 від 26.03.2015 року є додаток №1 (анкетні дані) та додаток №2 (умови програми «ЕКОНОМКОМФОРТ»).

На виконання вимог зазначених договорів позивачем сплачено відповідачеві 2027,78 грн., що підтверджується квитанціями № ПН41525 від 26.03.2015 року (дублікат) та № 2652/з14 від 09.04.2015 року).

17.06.2015 року ОСОБА_2 звернулася із заявою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг та просила надати інформацію про те, чи має право ОСОБА_4 «Економ Комфорт» надавати фінансові послуги і чи їхня діяльність належить до фінансових послуг.

Як вбачається з повідомлення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) від 07.07.2015 року № 5671/16-12, інформація про ТОВ «ЕкономКомфорт» до Державного реєстру фінансових установ, що веде Нацкомфінпослуг, не вносилась, статусу фінансової установи зазначена юридична особа не набувала, ліцензії на надання фінансових послуг не отримувала.

На підставі наданої позивачу відповіді остання звернулась до відповідача із вимогою повернути сплачені нею кошти в сумі 2027,78 грн., однак, листом відповідача від 24.06.2015 року №327 у повернені коштів їй було відмовлено.

Частиною 5 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

ОСОБА_4 «ЕкономКомфорт» є фінансовою установою згідно п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», оскільки є юридичною особою, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Висновок суду першої інстанції про те, що надані ОСОБА_4 «ЕкономКомфорт» послуги є фінансовими послугами у вигляді адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, передбачена п.11-1 ч.1ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» №3462-IV від 02 червня 2011 року, введено в дію з 09 січня 2012 року), а тому на підставі п.4 ч.1 ст.34 вказаного Закону та п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, затверджених розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №1676 від 09 жовтня 2012 року відповідач ОСОБА_4 «ЕкономКомфорт» для здійснення своєї діяльності повинен мати ліцензію, - відповідає матеріалам справи та нормам матеріального права.

А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що товариство не надає жодних послуг, які б за визначенням п.5 ч.1 ст.1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» відносились до фінансових, а тому відповідно до чинного законодавства не потребує ліцензування є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Частинами 1, 2 ст.34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (обов'язковість ліцензування) встановлено, що здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України.

Відповідно до положеньст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6ст.203 ЦК України.

Повідомленням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) від 07.07.2015 року № 5671/16-12 підтверджується, що інформація про ТОВ «Економ Комфорт» до Державного реєстру фінансових установ, що веде Нацкомфінпослуг, вносилась, статусу фінансової установи зазначена юридична особа не набувала, ліцензії на надання фінансових послуг не отримувала. ТОВ «Економ Комфорт» здійснює операції із фінансовими активами, тобто, надає фінансові послуги, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів фізичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи,вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку про недійсність договорів №04197, №04197/15 від 26.03.2015 року, оскільки в порушення вимог ч.1ст.227 ЦК України(правові наслідки укладення юридичною особою правочину, якого вона не мала права вчиняти) правочин вчинений юридичною особою без відповідного дозволу, в даному випадку - ліцензії.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що самі по собі послуги, які є предметом договору № 04197, позивачеві не потрібні в разі неможливості досягнення основної мети відносин із відповідачем - отримання позики та що позивач був позбавлений можливості вибору щодо укладення договору про участь у програмі «ЕкономКомфорт» (дбайливе оформлення якого є предметом оспорюваного договору № 04197), оскільки відповідач не повідомив позивача про відсутність у ОСОБА_4 «ЕкономКомфорт» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, така підприємницька практика є нечесною і вводить споживача в оману (п.п. 4, 5 ч. 2 ст. 19, останній абзац ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Отже, договір № 04197 від 26.03.2015 року відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсним, а тому не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК).

Рішення суду в іншій частині позовних вимог не оскаржується, а відтак його законність та обґрунтованість в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальність «ЕкономКомфорт» відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 09 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

ОСОБА_5