АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/1019/15-ц Номер провадження 22-ц/786/640/16Головуючий у 1-й інстанції Смілянський Є. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Карнауха П.М., Чумак О.В.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю: представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лукімя» ОСОБА_2

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 29 грудня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лукімя» про розірвання договору оренди землі від 20 квітня 2006 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 29 грудня 2015 року

розірвано договір оренди землі від 20.04.2006 року площею 3,66 га, розташованої на території Лукімської сільської ради, Оржицького району, Полтавської області та укладений між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Лукімя» /ідентифікаційний код 03772985/ та ОСОБА_6, зареєстрований 05.07.2006 року в Оржицькому виїзному офісі ПРФДП ЦДЗК за №05, кадастровий номер :00:009:0047.

Стягнуто з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лукімя» /ідентифікаційний код 03772985/ на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 487,20 грн.

З вказаним рішенням не погодилось СТОВ «Лукімя», представник якого в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до СТОВ «Лукімя» про розірвання договору оренди землі відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що, позивач на власний розсуд, без згоди належного користувача, передала земельну ділянку у користування іншій особі та з лютого 2015 року СТОВ «Лукімя»господарської діяльності на орендованій земельній ділянці не здійснювало, а тому право позивача не порушене, підстави для розірвання договору відсутні, чого не було враховано місцевим судом.

Зазначають, що суду не було надано жодного доказу того, що позивач зверталася до СТОВ «Лукімя» з відповідними заявами про розірвання договору оренди землі з будь-яких підстав та вказують на неналежність та недопустимість наданих стороною позивача доказів.

Вважають, що позивачем не доведено того факту, що спірний договір оренди землі від 20.04.2006 року не зареєстрований у Державному земельному кадастрі, а судом не встановлено, чи відбулася державна реєстрація спірного договору оренди землі.

У судовому засіданні представники відповідача доводи, наведені в апеляційній скарзі підтримали, та прохали її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та прохала її відхилити.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам рішення місцевого суду відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно договору оренди землі від 20.04.2006 року ОСОБА_6 надав СТОВ «Лукімя», в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,66 га, що розташована на території Лукімської сільської ради, Оржицького району, Полтавської області, строком на 6 років. Вказаний договір зареєстрований 05.07.2006 року у Оржицькому виїзному офісі ПРФ ДП ЦДЗК за № 05 (а.с.5).

Згідно п.38 договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

20.04.2006 року сторонами було складено Акт прийому-передачі вказаної земельної ділянки (а.с.7).

Відповідно до додаткової угоди від 27.09.2012 року до договору оренди землі від 20.04.2006 року сторони погодили внести зміни в договір оренди землі та визначили строк дії договору до 31.12.2017 року ( п.1.1. додаткової угоди) та встановили новий розмір орендної плати ( п.1.2 додаткової угоди) (а.с.8).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.02.2014 року ОСОБА_6М, помер 04.11.2012 року та його донька, ОСОБА_5, успадкувала належну йому земельну ділянку площею 3,6640 га, кадастровий номер :00:009:0047, що знаходиться на території Лукімської сільської ради, Оржицького району, Полтавської області (а.с.9).

За змістом ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.02.2014 року ОСОБА_5 на праві власності належить земельна ділянка за адресою: Полтавська область, Оржицький район, Лукімська сільська рада кадастровим номером :00:009:0047 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6640 га. (а.с.10).

У відповідності до актуальної інформації про державну реєстрацію іншого речового права від 10.02.2015 року між ТОВ «Солоницьке» та ОСОБА_5 укладено договір оренди землі № б/н від 05.02.2015 року, обєктом договору є земельна ділянка площею 3,6641 га (а.с.30).

У жовтні 2015 року СТОВ «Лукім»я» звернулося з позовом до Реєстраційної служби Оржицького районного управління юстиції Полтавської області про визнання протиправними рішень та зобов»язання вчинити дії. Предметом позову є зобов»язання державного реєстратора скасувати рішення від 10.02.2015 року про державну реєстрацію іншого речового права - оренди земельної ділянки (договір оренди землі від 05.02.2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Солоницьке») кадастровий номер :00:009:0047, що розташована на території Лукімської сільської ради Оржицького району (а.с.12-16).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що у відповідності до положень оскаржуваного договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на нормах матеріального права, виходячи з наступного.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст.116, 125 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом і таким законом є Закон України "Про оренду землі", яким визначено істотні умови договору оренди земельної ділянки та порядок продовження договору.

Статтею 18 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на час укладення Договору) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Згідно із ч.1 ст.19 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, що діяла на час укладення Договору), строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

В силу вимог ч.4 ст.32 Закону України « Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

За змістом п.38 договору оренди землі від 20.04.2006 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що, оскільки спірним договором орендодавець наділений правом розірвання договору, при переході права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, то наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що для розірвання договору оренди землі у судовому порядку має бути наявним невиконання сторонами обовязків, передбачених ст. 24,25 ЗУ «Про оренду землі», є необґрунтованими, оскільки у даному випадку договір розривається з підстав переходу права власності до іншої особи, що обумовлено договором.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що судом, всупереч вимог закону, було зроблено висновки на підставі копій документів, що є неприпустимим, є безпідставними, оскільки, у відповідності до ч.2 ст.64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Таким чином, суд має право, а не обовязок витребувати, за необхідності, оригінали документів на підтвердження доказів, наданих сторонами.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач на власний розсуд, без згоди належного користувача, передала земельну ділянку у користування іншій особі та з лютого 2015 року СТОВ «Лукімя»господарської діяльності на орендованій земельній ділянці не здійснювало, а тому право позивача не порушене, підстави для розірвання договору відсутні, чого не було враховано місцевим судом, є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно п.38 договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору.

У відповідності до ч.3 ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Аналізуючи наведені норми закону та враховуючи, що СТОВ «Лукімя» відмовляється визнавати договір оренди землі від 20.04.2006 року (а.с.5-7) припиненим (розірваним) та, оскільки, підставою для звернення позивачки до суду було саме предявлення позову СТОВ «Лукімя» до Реєстраційної служби Оржицького районного управління юстиції Полтавської області про визнання протиправними рішень та зобов»язання вчинити дії, предметом якого є зобов»язання державного реєстратора скасувати рішення від 10.02.2015 року про державну реєстрацію іншого речового права - оренди земельної ділянки - договір оренди землі від 05.02.2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Солоницьке», то право власності ОСОБА_5, як власника земельної ділянки (орендодавця) на землю підлягає захисту в законному порядку.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що суду не було надано жодного доказу того, що позивач зверталася до СТОВ «Лукімя» з відповідними заявами про розірвання договору оренди землі з будь-яких підстав не спростовують висновків суду першої інстанції, з огляду на таке.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представником позивача ОСОБА_4 була зазначена та не спростована представниками відповідача та обставина, що представник ОСОБА_5 ОСОБА_7 (довіреність на представництво якого наявна у матеріалах справи, а.с.11), звертався до СТОВ «Лукімя» з заявою про розірвання договору оренди землі від 20.04.2006 року на підставі п. 38 даного договору.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що позивачем не доведено того факту, що спірний договір оренди землі від 20.04.2006 року не зареєстрований у Державному земельному кадастрі, а судом не встановлено, чи відбулася державна реєстрація спірного договору оренди землі не заслуговують на увагу, та спростовуються матеріалами справи, оскільки, відповідно до копії договору оренди землі від 20.04.2006 року спірний договір зареєстрований 05.07.2006 року у Оржицькому виїзному офісі ПРФ ДП ЦДЗК за № 05 (а.с.5).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лукімя», ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 29 грудня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1