Справа № 309/679/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Леска В.В., Кондора Р.Ю.,

при секретарі : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому вказувала на те, що з 06.03.1980 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Наказом №16-0 від 21.01.2015 року її звільнено з роботи з посади інженера лінійних споруд електрозвязку та абонентських пристроїв у звязку із скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Дане звільнення з роботи вважає незаконним, проведеним з порушенням вимог трудового законодавства, зокрема ст.49-2 КЗпП України, так як її про наступне звільнення з роботи не було попереджено належним чином; не було запропоновано всі наявні вакантні посади; було прийнято на роботу інших працівників, незважаючи на процедуру скорочення штатів, а також, що вона не була присутньою на засіданні профспілкового комітету 24.12.2014 року, так як знаходилась на лікарняному.

Незаконним звільненням їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в сумі 5000 грн. і обґрунтовує тим, що будучи єдиним годувальником в сім»ї залишилася без джерела засобів до існування, вимушена вирішувати питання існування родини без доходу, тривалий час перебуває у стані нервового напруження, що потребує додаткових зусиль для організації її життя.

Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила визнати незаконним і скасувати наказ №16-0 від 21.01.2015 року в частині, що стосується її звільнення; - поновити її на посаді інженера лінійних споруд електрозвязку та абонентських пристроїв 1 категорії; - стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення, з відрахуванням всіх необхідних платежів та податків; - стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Рішенням Хустського районного суду від 17 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним і скасовано наказ Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» №16-0 від 21.01.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади інженера лінійних споруд електрозвязку та абонентських пристроїв 1 категорії.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді інженера лінійних споруд електрозвязку та абонентських пристроїв 1 категорії, цеху телекомунікаційних послуг №12 м.Хуст Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком».

Стягнуто із Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 21.01.2015 року по 17.11.2015 року, з врахуванням виключення суми отриманої в якості вихідної допомоги та допомоги по безробіттю в розмірі 9878,23 грн., 2500 грн. моральної шкоди та на користь держави 026,88 грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за вимушений прогул в межах за один місяць допущено до негайного виконання.

У апеляційній скарзі ПАТ «Укртелеком» в особі Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» просить скасувати зазначене рішення, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала.

Позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала, просила таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення з роботи ОСОБА_1 було проведено з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки відповідач належним чином не повідомив позивачку про наступне вивільнення та наявність всіх вакантних посад на підприємстві; не зафіксував волевиявлення позивачки про згоду чи відмову на переведення на іншу роботу на цьому підприємстві.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21.01.2015 року позивачка ОСОБА_1 була звільнена з роботи з посади інженера лінійних споруд електрозвязку та абонентських пристроїв Дільниці технічної експлуатації лінійних споруд та розвитку №2 Цеху телекомунікаційних послуг №12 (м.Хуст) Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» на підставі наказу №16-0 за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з скороченням штату працівників.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою, на іншу роботу.

Частинами 2 і 3 статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, працівник на власний розсуд звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З матеріалів справи вбачається, що наказом ПАТ «Укртелеком» №518 від 01.10.2014 року «Щодо організаційної структури філій ПАТ Укртелеком» в товаристві введена нова організаційна структура. Наказом ПАТ «Укртелеком» №543 від 16.10.2014 року «Про внесення змін до штатного розпису філій ПАТ «Укртелеком» внесені зміни до штатного розпису, зокрема Закарпатської філії. А згідно наказу ПАТ «Укртелеком» №583 від 31.10.2014 року «Про скорочення чисельності та штату працівників ПАТ «Укртелеком» - скорочено Цех телекомунікаційних послуг №12 (м. Хуст) з структурними підрозділами та посадами, де працювала позивачка.

Про майбутнє звільнення позивачка була попереджена 11.11.20014 року, тобто за два місяці, як це передбачено ст.49-2 КЗпП України, а саме шляхом зачитування їй тексту попередження про майбутнє звільнення, який підписувати ОСОБА_1 відмовилася, що було зафіксовано у попередженні підписами директора Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_3 та працівників філії ОСОБА_4 і ОСОБА_2 (а.с.7). Окрім цього, листом від 13.11.2014 року за №01.15-4217 Закарпатська філія ПАТ «Укртелеком» надіслала ОСОБА_1 повідомлення про майбутнє звільнення за ст.40 п.1 КЗпП України, в якому зазначила, що зміст вказаного документу доведено до її відому 11.11.2014 року. Зазначений лист разом з повідомленням про майбутнє звільнення позивачка отримала під розписку 18.11.2014 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.24 на звороті).

Таким чином, про майбутнє звільнення 21.01.2015 року позивачка була попереджена належним чином та у строки, встановлені ст.49-2 КЗпП України.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9 (з наступними змінами) судам розяснено, що розглядаючи трудові спори, повязані із звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані з»ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

При цьому, мова йде про те, що роботодавець зобовязаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем одночасно з попередженням про звільнення ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитись з переліком всіх наявних вакансій по ПАТ «Укртелеком» станом на 11.11.2014 року, з яким вона ознайомитись відмовилась, що стверджується відповідним актом від 11.11.2014 року (а.с.26-28). З наданого представником відповідача ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції переліку вакантних посад ПАТ «Укртелеком» слідує, що позивачка з таким ознайомилась лише 22.12.2014 року, в якому зазначено, що запропоновані посади їй не підходять (а.с.135-136). Тобто позивачка відмовилась від запропонованих їй відповідачем посад.

Наказом ПАТ «Укртелеком» №764 від 30.12.2014 року у новій структурі затверджено штатний розпис ПАТ «Укртелеком» станом на 01.01.2015 року (а.с.41-42). Згідно Переліку посад по Станційно-лінійній дільниці №1 м.Хуст посади інженера лінійних споруд електрозвязку та абонентський пристроїв 1 категорії, яку займала позивач, немає. Є лише посада інженера, яка не є аналогічною посадою, яку займала позивач, що стверджується «Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників», затвердженого наказом Державного комітету звязку та інформатизації України, від 04.10.2000 р., №144, згідно якого інженер лінійних споруд електрозвязку та абонентських пристроїв та інженер електрозвязку це різні професії. Насамперед різниця полягає в тому, що інженер лінійних споруд та абонентських пристроїв забезпечує належний стан виключно ліній електрозвязку, а інженер електрозвязку відповідає за експлуатацію апаратури звязку, комутаційного, телеграфного, станційного обладнання (в тому числі і цифрових АТС) тощо. При цьому необхідно враховувати, що інженер електрозвязку для обслуговування цифрової апаратури повинен володіти технологіями та досконало знати компютерну техніку. Тобто посада позивача не є однаковою з посадами інших інженерів, так як має іншу назву, інші спеціальні трудові права та обовязки. Переважне право на залишення на роботі має визначатись у випадку скорочення чисельності чи штату працівників, які займають однакові посади. А тому порівнювати право позивача на залишення на посаді інженера неможливо.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу.

Матеріалами справи встановлено, що при звільненні позивачки з роботи відповідачем було додержано вимог ст.43 КЗпП України щодо одержання згоди первинної профспілкової організації на звільнення позивачки за п.1 ст.40 КЗпП України, на засідання якої позивачка неодноразово запрошувалась, а саме на 24.12.2014 року та на 29.12.2014 року, однак не зявлялась. (а.с.29-34). З витягу із протоколу Професійної спілки працівників звязку України Профспілкової організації Закарпатської філії ПАТ «Укртелеком» Первинної профспілкової організації ЦТП №12 (м.Хуст) слідує, що профспілковий комітет надав згоду на звільнення ОСОБА_1 з роботи з 12.01.2015 року за п.1 ст.40 КЗпП України.

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про звільнення позивачки з роботи з порушенням вимог трудового законодавства, та безпідставно поновив ОСОБА_1 на посаді, якої в новій структурі немає, так як згідно Переліку посад по Станційно-лінійній дільниці №1в м.Хуст (а.с.42) посада інженера лінійних споруд електрозвязку та абонентських пристроїв 1 категорії відсутня.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, у відповідності до ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким у позові ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртелеком» - задовольнити.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :