Справа № 314/4701/15-ц
Провадження № 2/314/122/2016
Повне рішення суду, складено 16 лютого 2016 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Вільнянськ 11 лютого 2016 року

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя Кофанов А.В.,

при секретарі Лазечна Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, зобов?язання до вчинених певних дій,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК", в якому вимагає: визнати недійсним укладений з відповідачем кредитний договір ZPVLGК00000547 від 23.11.2005 року; визнати недійсним договір іпотеки житлового будинку від 23.11.2005 року, укладений з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором; зобов'язати відповідача виключити з реєстру обтяжень нерухомого майна запис про заставу житлового будинку згідно іпотечного договору; зобов'язати відповідача виплатити грошові кошти, надлишково сплачені за кредитним договором.

Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 23.11.2005 року він уклав з відповідачем кредитний договір ZPVLGК00000547, згідно якого отримав кредит у розмірі 9680 доларів США на придбання житлового будинку та сплату страхових платежів. З метою забезпечення зобов'язань за договором того ж числа сторони уклали договір іпотеки, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку житловий будинок. Позивач вважає, що при укладенні кредитного договору було порушено ряд положень ЦК України, Закону України "Про захист прав споживачів" та інших актів законодавства, а саме:

в порушення вимог п.2 ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", перед укладенням договору позивач у письмовій формі не був повідомлений про умови здійснення кредитування, зокрема, про орієнтовану сукупну вартість кредиту; також в порушення вимог "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", позивач не був попереджений про валютні ризики, та був встановлений його обов'язок сплачувати комісію за дії, які вчинені на користь банку, або з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин за кредитним договором;

в порушення вимог "Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах", операції зі списання комісії передбачені в іноземній валюті, за відсутності відповідної ліцензії банку;

в порушення вимог "Положення про застосування іноземної валюти в страховій діяльності", умовами договору передбачений розрахунок зі страховиком в іноземній валюті, що заборонено;

при встановленні відповідальності позичальника за порушення умов договору банк передбачив можливість подвійної цивільно-правової відповідальності, що суперечить положенням ст.61 Конституції України та ст.549 ЦК України; при цьому сплата пені передбачена в іноземній валюті, що також суперечить діючому законодавству;

у спірному договорі відсутні умови про порядок його зміни та припинення.

Позивач вважає, що зазначені порушення закону, що містяться в умовах договору, тягнуть його недійсність, і, як наслідок, він має право вимагати скасування запису про заставу свого будинку, а також зобов'язати банк повернути надмірно сплачені кошти за договором.

Під час судового розгляду справи представник позивачки ОСОБА_2 підтримала позов, просить його задовольнити, посилаючись на доводи та обставини, що наведеній у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, пояснивши, що позивач перед укладенням договору був належним чином ознайомлений зі всіма умовами кредитування, умови договору були узгоджені сторонами, позивач особисто отримала грошові кошти за договором та тривалий час виконував всі його умови, а його посилання на порушення вимог закону нічим не обґрунтовані. Крім того, представник відповідача просить застосувати до заявлених вимог позовну давність, вказуючи, що договір укладений більш ніж 10 років тому.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані йому докази, підстав для задоволення позову не знаходить.

Так, відповідно до кредитного договору ZPVLGК00000547 від 23.11.2005 року, відповідач надав позивачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк до 20.11.2015 року у розмірі 9680 доларів США, з яких 8800 доларів США на ремонт будинку, 880 доларів США на страхові платежі, зі сплатою позичальником відсотків за користування кредитом у розмірі 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, комісії за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,16 % від суми виданого кредиту щомісяця. Розмір щомісячного платежу був визначений сумою в 162 долари 49 центів.

Суд вважає неналежними посилання позивача на недотримання відповідачем положень п.2 ч.1 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо надання перед укладенням договору інформації про умови кредитування, оскільки ці умови містяться в самому договорі, з яким позивач мав реальну можливість ознайомитися перед укладенням.

Також не можуть бути визнані обґрунтованими доводи позивача про порушення його прав у зв'язку із встановленням кредитним договором обов'язку сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування. Суд вважає, що такі дії банку являють собою послугу в розумінні п.17 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів", а отже, відповідач має право на оплату цих послуг. Також є некоректними посилання позивача на положення "Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", затверджених постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року, оскільки ці правила набули чинності вже після укладення спірного договору.

Що ж стосується тверджень позивача про порушення банком "Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах", якої нібито не передбачені операції зі списання комісії банком-резидентом в іноземній валюті з кредитного рахунку на свою користь, то суд констатує, що сам по собі порядок проведення таких операцій не впливає в цілому на правовідносини між позивачем та відповідачем, не може суттєво порушити прав та інтересів позивача. Також судом встановлено, що на валютні операції ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" має відповідну генеральну ліцензію, тому твердження позивача про порушення умов ліцензування з боку відповідача є безпідставними.

Доводи позивача та його представника про суперечність нормам цивільного законодавства умов щодо надання кредитних коштів на оплату страхових платежів також не можуть бути прийняті до уваги. Так, згідно п.1 "Положення про застосування іноземної валюти в страховій діяльності", затвердженого постановою правління НБУ № 135 від 11.04.2000 року, дійсно передбачено, що страхувальник-резидент згідно із укладеними договорами страхування має право вносити страховику-резиденту страхові платежі лише у валюті України. Тобто, ця постанова стосується правовідносин, що виникають між страхувальниками та страховиками при укладенні договору страхування; у даній справі, згідно умов спірного кредитного договору (п.1.1), мова йде не про внесення страхових платежів безпосередньо страховику, а про видачу позичальнику певних грошових коштів в іноземній валюті для майбутньої сплати таких платежів, що діючим законодавством не заборонено.

Щодо умов договору про встановлення відповідальності позивача за їх порушення, зокрема, щодо нарахування пені, суд дійшов до висновку, що ці умови також встановлені із дотриманням вимог діючого законодавства.

Так, твердження позивача про те, що до нього, згідно договору, за одні й ті самі порушення може бути застосована подвійна цивільно-правова відповідальність, не відповідають дійсності. Так, згідно пп.1.7, 4.1 кредитного договору, при порушенні позичальником своїх зобов'язань з нього можуть бути стягнуті підвищені проценти та пеня, що не суперечить діючому ЦК України, оскільки підвищені проценти не розглядаються як засіб забезпечення зобов'язань. Згідно п.4.1 договору, розмір пені обчислюється, за загальним правилом, у гривнях, що спростовує доводи позивача про невідповідність цієї умови вимогам валютного законодавства.

Спірний договір також містить умови про порядок його зміни та припинення (зокрема, розділ 5 договору, пп.1.1, 1.6, 2.3.3 тощо), таким чином, доводи позивача про відсутність таких умов також не відповідають дійсності.

Враховуючи наведене, суд вважає необґрунтованими та недоведеними доводи позивача ОСОБА_1 щодо порушення його прав при укладенні кредитного договору від 23.11.2005 року, та не знаходить підстав для задоволення його позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними, зобов?язання до вчинених певних дій відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя А.В. Кофанов

11.02.2016 року

17.02.2016