АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Кулянди М.І.,Половінкіна Н.Ю.

секретар: Герман Я.І.

за участю: представника ОСОБА_1- ОСОБА_2. ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника за дорученням ОСОБА_1, на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 вересня 2016 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та надання дозволу на оформлення документів дитині на виїзд за кордон, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа Служба у справах дітей Чернівецької міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та надання дозволу на оформлення документів дитині на виїзд за кордон.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

08 липня 2012 р. у неї народився син ОСОБА_5, який проживає разом з нею і знаходиться на її матеріальному утриманні та вихованні, батьком якого у свідоцтві про народження на підставі спільно поданої сторонами заяви записаний ОСОБА_1

Протягом двох років вона з дитиною не проживають разом з відповідачем. Відповідач особисто участі у вихованні дитини не бере, грошових коштів на її утримання не дає і не цікавиться життям дитини.

22ц-/7941359/16 головуючий по 1 інстанції Смотрицький В.Г. Категорія: 49 доповідач Перепелюк Л.М.

Позивачка має бажання і фінансову можливість оздоровити сина підчас літньо-осіннього сезону 2016 р. та розширити його кругозір завдяки подорожі до країн Європи з врахуванням також того, що її мати ОСОБА_6 постійно, проживає та працює в м. Неаполь Італійської Республіки, на узбережжі Середземного моря, в гірському районні, і запрошувала її з сином на відпочинок та оздоровлення з оплатою проїзду та всіх витрат, повязаних з відпочинком, оздоровленням та проживанням.

Крім того, при відвідуванні ОСОБА_6, яка є бабусею сина сторін, син буде мати змогу познайомитися та спілкуватися з нею.

Однак, відповідач без будь-яких пояснень та причин та через неприязні стосунки не дає дозвіл, на виготовлення документів сину, необхідних для поїздки закордон, та на саму поїздку, сам особисто не приймає жодних заходів для оздоровлення сина на морі.

Просила суд надати їй дозвіл на виготовлення документу для виїзду за кордон неповнолітньому сину ОСОБА_5 для тимчасових поїздок, без згоди (нотаріально посвідченої заяви) батька ОСОБА_1, та надати дозвіл на тимчасовий виїзд на оздоровлення та відпочинок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 01.10.2016 р. по 31.09.2017 р. до країн Шенгенської угоди, в тому числі Італійської Республіки, в супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без нотаріально посвідченої заяви про згоду та супроводу батька ОСОБА_1.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Надано дозвіл ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на виготовлення документу для виїзду за кордон неповнолітній дитині ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, для тимчасових поїздок, без згоди (нотаріально посвідченої заяви) батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд на оздоровлення та відпочинок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 01.10.2016 р. по 31.08.2017 р. до країн Шенгенської угоди, в тому числі Італійської Республіки, в супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без нотаріально посвідченої заяви про згоду та супроводу батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Вирішено питання про судовий збір.

На згадане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові в цій частині.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню в частині надання дозволу на виїзд та відпочинок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5. Починаючи з 01.10.2016 року по 31.08.2017 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Судом встановлено, що 08.07.2012 р. у позивачки та відповідача, які перебували у фактичних шлюбних відносинах, народився син ОСОБА_5.

ОСОБА_8 ОСОБА_5 проживає разом з матірю і знаходиться на її утриманні та вихованні.

Конституцією України та Європейською Конвенцією про права дитини визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, несуть батьки.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну» проїзний документ дитини являється документом, що дає право на виїзд з України і вїзд в Україну. Згідно з ч. 2 ст. 4 цього ж Закону, та п. 4 ч. 2 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, громадянам України, які не досягли 16-річного віку, і постійно або тимчасово проживають за кордоном, оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання (заяви) батьків.

Згідно з п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення,- за наявності заперечень одного з батьків проїзний документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Суд першої інстанції правильно вважав, що намір позивачки разом з дитиною виїжджати за кордон до країн Шенгенської угоди, в тому числі Італійської Республіки, в певний період часу з метою відпочинку та оздоровлення буде сприяти духовному та фізичному розвитку, розширенню кругозору дитини сторін та цілком відповідати найвищим інтересам дитини. Тому, задовольнивши позов також в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд на оздоровлення та відпочинок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 01.10.2016 р. по 31.08.2017 р. до країн Шенгенської угоди, в тому числі Італійської Республіки, в супроводі матері ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без нотаріально посвідченої заяви про згоду та супроводу батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обґрунтованість вимог позивачки і в згаданій частині.

Колегія суддів вважає, що надання зазначеного дозволу не порушить права ОСОБА_1 на спілкування з сином.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги на категоричну відмову в наданні дозволу на виїзд дітей за кордон, оскільки діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Доводи апелянта про те, що позивач має намір залишитись з дітьми у Італійській Республіці є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи і відповідачем у порушення вимог статей 10,60 ЦПК України на їх підтвердження не надано належних і допустимих доказів, а отже ці доводи є припущенням.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 131 ЦПК України, відповідач не надав суду першої та апеляційної інстанції належні та допустимі докази на спростування доводів позивачки викладених у позові.

Враховуючи наведене, колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального й процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника за дорученням ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: