У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Нагорняка В.А., ЮровськоїГ.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні власністю та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання договору міни дійсним та визнання права власності на Ѕ частини квартири, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про вселення та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні власністю.

Позивачка посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем набула право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1.

Просила вселити її до квартири та зобов'язати відповідача надати їй ключ від квартири та не чинити перешкод у користуванні нею.

ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання договору міни дійсним та визнання права власності на Ѕ частини квартири, посилаючись на те, що в період шлюбу між сторонами йому як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інваліду II групи, було видано ордер на квартиру, яку сторони приватизували в 1993 році.

12 липня 1994 року шлюб було розірвано, та з того часу вони проживали окремо. ОСОБА_4 добровільно виїхала з квартири, знялася з реєстрації. Також вказував, що між позивачем та відповідачем було укладено договір міни, посвідчений розпискою, про передачу відповідачу Ѕ частини квартири, а відповідач віддає позивачу свою частку майна, нажитого під час шлюбу. Стверджував, що відбулося повне виконання договору міни його сторонами, але позивач по цей час ухиляється від нотаріального оформлення.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 12 січня 2015 року позовні заяви було об'єднано в одне провадження.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Вселено ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_5 видати останній ключі від дверей спірної квартири та не чинити перешкод їй у користуванні вказаною квартирою.

У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що сторони є співвласниками картири АДРЕСА_1, що підтверджується рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 27 травня 2010 року у справі № 2-276/10, яке набрало чинності 08 вересня 2010 року.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, обґрунтовано послався на те, що її право як співвласника порушено, ОСОБА_5 перешкоджає їй у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. 241 ЦК Української РСР, яка діяла на момент укладення договору міни, за договором міни між сторонами провадиться обмін одної майна на інше. До договору міни застосовуються відповідні правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає зі змісту відносин сторін.

Відповідно до вимог ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього ж Кодексу).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику і справах про визнання угод недійсними» від 28 липня 1978 року № 3 роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі, при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання дійсним договору міни нерухомого майна, укладеного між сторонами, оскільки всупереч вищенаведеним вимогам закону договір нотаріально посвідчений не був, тому є недійсним та не створює прав та обов'язків для сторін.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Мазур Л.М. Нагорняк В.А. ЮровськаГ.В.