Справа № 647/574/16-ц
№ провадження 2/647/260/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Бондаренко Г.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 до Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності в порядку спадкування, суд

встановив:

У березні 2016 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16.04.2001 року помер ОСОБА_4, після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою Херсонська область Бериславський район с.Львове вул.Радянська, 16. Вказане майно належало померлому на підставі договору дарування від 15.01.1971 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до нотаріуса, але отримали відмову через те, що договір дарування, на підставі якого зазначене майно належало спадкодавцеві не був зареєстрований належним чином. В звязку з чим, позивачі просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою Херсонська область Бериславський район с.Львове, вул.Радянська, 16 по 1/2 частині за кожною.

Позивач та представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1, а також представник останньої адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити по вищезазначеним обставинам.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, заявою від 05.04.2016 року просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-КГ № 294195 (а.с.24).

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-КГ № 480873, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 30.07.1988 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7).

Зі свідоцтва про шлюб серії І-КГ №025615 від 28.07.2007 року вбачається, що ОСОБА_7 28.07.2007 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-КГ № 110142, ОСОБА_4 помер 16.04.2001 року, про що складено відповідний актовий запис № 09 (а.с.8).

Згідно з договором дарування, посвідченим секретарем виконкому Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області 15.01.1971 року, зареєстрованим за №1 (а.с.5), дублікат якого виданий секретарем Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області 27.10.2015 року зареєстрований у реєстрі за №58 (а.с.4), власником житлового будинку з господарськими спорудами за адресою Херсонська область Бериславський район с.Львове вул.Радянська, 11 є ОСОБА_4.

З довідки Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області №1834 від 15.10.2015 року вбачається, що при написанні договору дарування, зареєстрованого 15.01.1971 року за №1, від ОСОБА_8 на ОСОБА_4, була допущена помилка при написанні номеру будинку. Згідно запису погосподарської книги даний будинок знаходиться під №16, а не під №11 (а.с.17).

Згідно довідки КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР № 344 від 27.10.2015 року, право власності за ОСОБА_4 на нерухоме майно за адресою Херсонська область Бериславський район с.Львове вул.Радянська, 16 не зареєстровано (а.с.16).

У відповідності до паспортів громадян України, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 з 08.08.1990 року та 30.06.2000 року відповідно (а.с.9-10).

З листа нотаріуса вбачається, що за заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була заведена спадкова справа № 102/2015 до майна померлого 16.04.2001 року ОСОБА_4, що на час смерті проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5. У зв'язку з тим, що наданий правовстановлюючий документ не зареєстрований у відповідних органах, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування (а.с.12).

Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 549 ЦК УРСР 1963 року визначено, що спадщина вважалася прийнятою за умови, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК передбачається, що тільки спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника ( спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивачів немає та вони правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрали спосіб захисту порушеного права.

Таким чином судом встановлено, що Майдану М.П. на підставі договору дарування, посвідченого секретарем виконкому Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області 15.01.1971 року, з урахуванням довідки Львівської сільської ради Бериславського району Херсонської області №1834 від 15.10.2015 року, належить житловий будинок та господарські споруди за адресою Херсонська область Бериславський район с.Львове вул.Радянська, 16. Хоча договір дарування від 15.01.1971 року не пройшов державну реєстрацію, зважаючи на те, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємців права на спадщину, враховуючи, що позивачі є єдиними спадкоємицями першої черги після померлого 16.04.2001 року Майдана М.П., постійно проживали разом із останнім на час відкриття спадщини, в звязку з чим вважаються такими, що прийняли спадщину, але отримати свідоцтва про право на спадщину не змогли, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11,60, 209, 212-215 ЦПК України, 549 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст.328, 392, 1261, 1267, 1268, 1297, п.п.4 та 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

вирішив :

Позов ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами по вул.Радянській, 16 в с.Львове Бериславського району Херсонської області за кожною, в порядку спадкування за законом після померлого 16.04.2001 року ОСОБА_4.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бериславський районний суд. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.О.Корсаненкова