АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/958/16 Справа № 175/2359/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Борисов С. А. Доповідач - Григорченко Е.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Каратаєвої Л.О.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, і вточнивши, просить стягнути грошові кошти в сумі 89640 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 посилається на те, що в серпні 2011 року між нею та відповідачем була домовленість про купівлю квартири на адресою: АДРЕСА_1 за 10000 доларів США. 01.09.2011 року позивач передала 4000 доларів США відповідачу, про що є розписка, а відповідач в свою чергу дала згоду на реєстрацію позивачки та передала їй технічний паспорт на квартиру. У 2015 році відповідач стала вимагати звільнити квартиру та відмовляється повертати кошти, які були їй сплачені, у зв'язку з чим позивач просить стягнути сплачені 4000 доларів США на її користь.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 4000 доларів США, що еквівалентно 92320 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду в частині розміру стягненої суми - зміні з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що у 2011 році позивач з метою придбання для себе та двох неповнолітніх дітей житла уклала з відповідачем ОСОБА_6 усну угоду про купівлю-продаж квартири АДРЕСА_2. 01 вересня 2011 року позивач передала відповідачу, у якості завдатку грошові, кошти у розмірі 4 000 доларів США.

Факт укладання між сторонами договору завдатку підтверджено розпискою (а.с. 12), згідно з якою відповідач отримала від позивача, у якості завдатку, суму у розмірі 4 000 доларів США у зв'язку з продажем квартири АДРЕСА_2.

У 2011 році позивач вселилася у зазначену квартиру та разом з дітьми була зареєстрована за вказаною адресою. На протязі 2011-2015 років позивач по мірі можливості сплачувала вартість квартири. У 2015 році відповідач почала виганяти позивача разом з двома неповнолітніми дітьми з квартири, та зараз позивач у квартирі АДРЕСА_2 не мешкає.

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги позивача знайшли своє під твердження у судовому засіданні, та відповідач повинна повернути позивачу суму завдатку у розмірі 4 000 доларів США, що станом на день винесення судового рішення за офіційний курсом НБУ 23 грн. 08 коп. за один долар США, еквівалентно 92 320 грн.

З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не можна з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 570, 571, 261, 267, 256 ЦК України прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму, яку сторони назвали завдатком.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч. 1 статті 11 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач звернулася до суду з позовом, який вточнила та просила стягнути 89640 грн.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вирішуючи спір, прийшов до висновку, що відповідач повинна повернути позивачу суму завдатку у розмірі 4 000 доларів США, що станом на день винесення судового рішення за офіційний курсом НБУ 23 грн. 08 коп. за один долар США, еквівалентно 92 320 грн., хоча таких позовних вимог не заявлено.

Отже, колегія суддів вваажє, що апеляційна скарга в цій частині є обґрунтованою, тому рішення в зазначеній частині підлягає зміні, зменшивши розмір стягнених коштів з 92320 грн. до 89640 грн.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що позивач відмовилася від домовленості щодо придбання квартири, тому завдаток не підлягає поверненню, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у позові з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 570 ЦК України встановлено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови.

Однак, договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був, в зв'язку з чим відсутні підстави вважати передані позивачем кошти завдатком.

Законодавець установив, що в такому випадку ці кошти є авансом (ч. 2 ст. 570 ЦК України).

Оскільки, виходячи із встановлених обставин, правова природа отриманих відповідачем коштів визначена законом, то те, що сторонами вони зазначені як завдаток правового значення не має і не може тягти за собою наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України.

Тому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення суми авансу.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі щодо пропуску позивачем позовної давності, не можуть бути підставою для скасування рішення суду з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Позивач звернулася з позовом 15.06.2015 року та в позові зазначає, що відповідач на даний час вимагає звільнити квартиру та відмовляється повернути кошти.

Отже, колегія суддів вважає, що в даному випадку позивач не пропустила строк для звернення до суду за захистом своїх прав, оскільки в 2015 році позивач довідалася про порушення свого права.

Крім того, позивачем грошові кошти в рахунок майбутньої купівлі-продажу квартири були передані відповідачці в вересні 2011 року, без зазначення строку виконання сторонами своїх зобов'язань.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду - змінити в частині розміру стягнених коштів, зменшивши розмір стягнених коштів з 92320 грн. до 89640 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року змінити в частині розміру стягнених коштів, зменшивши розмір стягнених коштів з 92320 грн. до 89640 грн.

В іншій частині рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: