Справа № 203/301/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 березня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Маймур Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що сторони з 1981 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого на даний час спільних неповнолітніх дітей не мають, спір між подружжям з приводу поділу спільного сумісного майна відсутній. З 1999 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть і шлюбні відносини між ними фактично припинені, причиною чого є зникнення у подружжя почуття взаєморозуміння, що унеможливило спільне подружнє життя сторін. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в зв'язку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

17 грудня 1981 року між сторонами у справі укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська за актовим записом №2292 (а.с.3).

Як встановлено в судовому засіданні та не спростовується матеріалами цивільної справи, у сторін наразі немає спільних неповнолітніх дітей, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені ще з 1999 року та більше не відновлювались, з цього ж часу подружжя не підтримує тісних стосунків та проживає окремо, спільного господарства не веде. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, різні життєві погляди, що негативно впливало на шлюбні відносини, зробивши їх в кінцевому рахунку неможливими. Спору щодо розподілу майна подружжя між сторонами немає.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України.

Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення.

Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання.

За змістом ст.ст.105, 106, 110 СК України вказана вище форма припинення шлюбу у випадку відсутності у подружжя спільних неповнолітніх дітей та за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ст.115 СК України рішення суду, яким задоволено позов про розірвання шлюбу і яке набрало законної сили, засвідчує факт розірвання шлюбу.

У відповідності до норми ст.112 СК України з метою встановлення наявності підстав для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення.

Підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені вже тривалий час та більше не відновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення сторони позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений позивачем судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.104-106, 110, 112, 113, 115 СК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 169, 197, 208, 212-215, Главою 8 Розділу ІІІ ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 17 грудня 1981 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №2292, - розірвати.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Ф.Ф. Маймур