Справа № 481/885/15-ц
Провадж.№ 2/481/64/2016
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

15.03.2016 року м.Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Уманської О.В., за участю секретаря Кузьміної Н.П., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новий Буг цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділ частки спільного майна подружжя,

встановив:

19 червня 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна , що є обєктом спільної власності. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 19.09.1989 року по 07 листопада 2011 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. В період шлюбу сторонами було придбано певне майно, яке рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26.11.2012 року було визнано спільною сумісною власністю. Крім того, встановлено, що частка співвласника ОСОБА_4 в холодильних камерах SIMENS, ШХ, ELECTROLUX, армійській холодильній камері та холодильній камері 5701968 ( 10м.) становить ? частину та визнано за ОСОБА_4 право власності на ? частину таких холодильних камер.. Окрім того спільною сумісною власністю було визнано автомобілі Opel Omega, ГАЗ 3302 1, ГАЗ 3302, саморобний транспортний засіб, які в розумінні ч.2 ст. 370 ЦК України належать сторонам в рівних частках. Відповідач з 2005 року займався підприємницькою діяльністю за видами діяльності код КВЕД 47.81 роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами, а 22 квітня 2015 року припинив свою підприємницьку діяльність. Після ухвалення Баштанським районним судом Миколаївської області рішення від 26.11.2012 року, усе спільне майно сторін залишилось в одноособовому користуванні відповідача ОСОБА_5 та використовувалось ним для здійснення підприємницької діяльності. В травні 2015 року позивач звернулась до відповідача з пропозицією надати автомобіль Opel Omega їй у користування, але останній їй відмовив, та повідомив, що у звязку із припиненням підприємницької діяльності має намір все спільне майно продати.

Усе вищезазначене спільне майно сторін знаходиться на території домоволодіння по вул. Червоних партизан, № 7 в м. Новий Буг Миколаївської області, але позивач немає доступу до нього. Домовитись про порядок володіння та користування спільним майном сторони не змогли. Тому, керуючись .ч.2 ст.183, 364, 370 ЦК України позивач змушена була звернутися із даним позовом до суду. Позивач ОСОБА_4 просить суд виділити у власність їй автомобіль ГАЗ 3302 (1995 року випуску, н.з. ВЕ0851АХ) та автомобіль ГАЗ 3302 1( 1996 року випуску, н.з. 02886НІ) .Виділити у власність відповідача ОСОБА_2 автомобіль Opel Omega ( 1997 року випуску, н.з. 74562 НІ) ; саморобний транспортний засіб, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; холодильну камеру SIMENS; холодильну камеру ШХ ; холодильну камеру ELEKTROLUX; армійську холодильну камеру; холодильну камеру 5701968 ( 10 м.). Припинити право спільної часткової власності позивача на рухоме майно холодильну камеру SIMENS; холодильну камеру ШХ; холодильну камеру ELEKTROLUX; армійську холодильну камеру; холодильну камеру 5701968 ( 10 м.). Припинити право спільної сумісної власності позивача на рухоме майно автомобіль Opel Omega ( 1997 року випуску, н.з. 74562 НІ) та саморобний транспортний засіб, реєстраційний номер НОМЕР_1. Припинити право спільної сумісної власності відповідача на рухоме майно автомобіль ГАЗ 3302 (1995 року випуску, н.з. ВЕ0851АХ) та автомобіль ГАЗ 3302 1( 1996 року випуску, н.з. 02886НІ). Крім того позивач просила стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі з мотивів викладених у позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги не визнав, запропонував свій порядок виділення майна в натурі, а саме залишити в його власності автомобілі ГАЗ 3302 (1995 року випуску, н.з. ВЕ0851АХ) та автомобіль ГАЗ 3302 1( 1996 року випуску, н.з. 02886НІ), які потрібні йому для ведення підприємницької діяльності, а решту майна, а саме автомобіль Opel Omega ( 1997 року випуску, н.з. 74562 НІ) ; саморобний транспортний засіб, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; холодильну камеру SIMENS; холодильну камеру ШХ ; холодильну камеру ELEKTROLUX; армійську холодильну камеру; холодильну камеру 5701968 ( 10 м.) залишити у власності позивача ОСОБА_4 Окрім того, відповідач пояснив, що дійсно після розірвання шлюбу усе вищеперераховане майно залишилось в його одноособовому користуванні. До того ж частину холодильних камер відповідач здав як металобрухт, оскільки вони були вже не справні, а кошти використав для задоволення власних потреб, але решту холодильних камер відповідач не заперечує передати позивачу. До того ж в судовому засіданні відповідач погодився із запропонованою позивачем оцінкою наступного майна : ГАЗ 3302 55000,00 грн; автомобіль ГАЗ 3302 1 54000,00 грн; автомобіль Opel Omega 47000,00 грн; саморобний транспортний засіб 3000,00 грн.

Але, відповідач заперечував проти вартості холодильних камер, яку запропонував позивач. Відповідач ОСОБА_2 пояснив, що будь-яких документів на холодильні камери він не має, навіть спеціаліст не зможе оцінити холодильні камери, що не могло бути зроблено і при розгляду справи про визнання майна спільною сумісною власністю Баштанським районним судом Миколаївської області.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши думку представника позивача, відповідача і його представника, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 1989 року, але рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 07.11.2011 року шлюб між сторонами було розірвано ( а.с.10-12 ).

Баштанським районним судом Миколаївської області розглядалась цивільна справа за позовом позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та розподіл спільного майна, та відповідним рішенням від 26.11.2012 року ( а.с.13-19) позов було задоволено частково. Вирішено визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2: житловий будинок по вул.Червоних партизан, 9 в м. Новий Буг Миколаївської області, квартиру АДРЕСА_1, автомобіль Opel Omega, автомобіль Opel Sintra, автомобіль ГАЗ 3302, автомобіль ГАЗ 330 1, саморобний транспортний засіб (н.з.03768 НІ), саморобний транспортний засіб (н.з.5434НК), холодильну камеру SIMENS; холодильну камеру EVROTECH; холодильну камеру ШХ ; холодильну камеру ELEKTROLUX; армійську холодильну камеру; холодильну камеру 5701968 ( 10 м.). Встановлено, що частка співвласника ОСОБА_4 в житловому будинку по вул.Червоних партизан, 9 в м.Новий Буг Миколаївської області, становить ? частину, та визнано за нею право власності на ? частину вказаного будинку. Встановлено, що частка співвласника ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2, становить ? частину та визнано за нею право власності на ? частину даної квартири. Встановлено, що частка співвласника ОСОБА_4 в холодильних камерах становить ? частину та визнано за нею право власності на ? частину даних холодильних камер. Виділено у власність ОСОБА_4 автомобіль Opel Sintra ( н.з.ВЕ2557АА) та саморобний транспортний засіб ( н.з. 03768НІ).

Відповідач ОСОБА_2, заперечував щодо виділення у власність позивачу ОСОБА_4 автомобіля ГАЗ 3302 та автомобіль ГАЗ 330 1 з тих мотивів, що між ними було досягнуто усно домовленість про передачу позивачу у власність автомобіль Opel Sintra, а позивач в свою чергу відмовиться від претензій на автомобілі ГАЗ 3302, ГАЗ 3302 1 та Opel Omega, які залишаться у власності відповідача. Однак такі заперечення спростовуються вище дослідженим рішенням, з якого видно, що позовну вимогу ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на автомобіль Opel Sintra ОСОБА_2 було визнано і саме рішенням Баштанського райсуду Миколаївської області від 26.11.2012 року позивачу ОСОБА_4 було виділено у власність автомобіль Opel Sintra. На виконання даного рішення суду їй і було передано даний автомобіль.

Пояснення відповідача ОСОБА_2 про те, що автомобілі ГАЗ йому потрібні для ведення підприємницькою діяльності належним чином останнім не підтверджені. Натомість позивачем долучено до матеріалів справи Детальну інформацію про ОСОБА_2 з веб-порталу Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Міністерства юстиції України (а.с.20-21), з якого видно, що відповідач ОСОБА_2 дійсно був на обліку як підприємець з 06.10.2005 року, однак з 22.04.2015 року він знятий з обліку, що відповідачем не спростовано.

Окрім того, як видно із матеріалів виконавчого провадження № 659/2 при виконанні ухвали Новобузького районного суду Миколаївської області від 22.06.2015 року про накладення арешту було встановлено, що холодильні камери SIMENS; ШХ ; ELEKTROLUX; армійська холодильна камера; холодильна камера 5701968 ( 10 м.) у відповідача ОСОБА_2 відсутні, що підтверджено актом державного виконавця від 25.09.2015 року, складеним у присутності відповідача ОСОБА_2 та двох понятих. Із заяви відповідача ОСОБА_2 видно, що він всі холодильні камери здав як металобрухт.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

В силу ч.1 ст.70 даного Кодексу у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. ст. 66, 71 Сімейного кодексу України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до розяснень, даних в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Поряд з цим, є відповідні винятки з цього правила, встановлені Цивільним кодексом України, а саме йдеться про такі «правові механізми» як:

1. Виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності (ст.364 ЦК України);

2. Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників (ст.365 ЦК України).

Так, відповідно до ч.1 ст.364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно частини 2 цієї ж статті якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже, якщо один із подружжя (із співвласників) бажає отримати замість своєї частки у неподільній нерухомій речі грошову компенсацію, а інша сторона не хоче її добровільно сплачувати, то такий заінтересований співвласник має право звернутися до суду із відповідним позовом (відповідною вимогою) у порядку статті 364 Цивільного кодексу України.

Так, вищевказані автомобілі, саморобний транспортний засіб та холодильні камери є кожна сама по собі неподільною річчю , а відповідно до ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Верховний Суд України в пункті 25 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Однак, в даному випадку, позивач ОСОБА_4 добровільно відмовляється від своєї частки у холодильних камерах та просить передати їх у власність відповідача ОСОБА_2 Як встановлено судом, та підтверджується вище дослідженим рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області, встановити реальну вартість холодильних камер неможливо, проведення судово-товарознавчої експертизи неможливе, оскільки холодильні камери були придбані відповідачем бувшими у використанні без відповідної документації до них та вказані обєкти зібрані з різних запчастин.

Згідно роз'яснень, викладених у п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Судом встановлено, та підтверджено в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 дані холодильні камери весь час після розірвання шлюбу перебували в його одноособовому користуванні, він використовував їх для ведення підприємницької діяльності. Вказаними холодильними камерами він розпорядився одноособово, без будь-якого погодження із співвласником ОСОБА_2, встановити реальне місцезнаходження їх неможливо саме через дії відповідача, тому з огляду на вищевикладене суд вважає за можливе в цій частині позов задовольнити, та залишити у власності відповідача ОСОБА_2 всі холодильні камери.

Окрім того суд вважає можливим задовольнити вимогу позивача, проти якої не заперечував і відповідач, про залишення у власності відповідача ОСОБА_2 саморобного транспортного засобу, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Щодо розподілу автомобілів ГАЗ 3302, ГАЗ 3302 1, та Opel Omega, суд приходить до висновку, про можливість залишити у власності відповідача також і автомобіль Opel Omega, ( н.з. 74562НІ) вартістю погодженою сторонами у 47000,00 грн., оскільки при поділі майна подружжя у 2012 році у власність позивача ОСОБА_4 перейшов автомобіль Opel Sintra ( н.з.ВЕ2557АА), вартістю 64000,00 грн.

Виходячи із принципу справедливості, з урахуванням рівності часток співвласників майна позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_2, з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу одноособово, без погодження із позивачем ОСОБА_4 користувався автомобілями ГАЗ 3302, ГАЗ 3302 1, при цьому використовуючи їх для ведення підприємницької діяльності ( яку наразі припинено) і отримуючи при цьому прибуток, суд вважає за можливе задовольнити позивні вимоги ОСОБА_4 в цій частині, та передати їй у власність автомобілі ГАЗ 3302, ГАЗ 3302 1, за допомогою яких, як пояснив представник позивача, остання має намір займатися підприємницькою діяльністю.

Отже виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають до задоволення в повному обсязі.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України відповідно з якою стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема і витрати повязані з правовою допомогою.

При подачц позовної заяви позивачем ОСОБА_4 було сплачено судовий збір у загальному розмірі 1222,50 грн.

Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги; граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні (з 1 січня 2015 року 1218 грн.*40% = 487,20 грн./год.).

Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру № 13 від 15.06.2015 року адвокатом ОСОБА_1 було отримано від ОСОБА_4 2923,00 грн. та ними складений акт прийому-передачі виконаних робіт (а.с.24-29), а саме за надання консультації та складення позовної заяви.

Отже з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача ОСОБА_4 судові витрати в сумі 4145,70 грн ( 2923,20 + 1222,50) .

Керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 61; 88; 214; 215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділ частки спільного майна подружжя - задовольнити.

Виділити у власність ОСОБА_4 автомобіль ГАЗ 3302 (1995 року випуску, н.з. ВЕ0851АХ) вартістю 55000,00 (пятдесят пять тисяч) грн. та автомобіль ГАЗ 3302 1( 1996 року випуску, н.з. 02886НІ) вартістю 54000,00 (пятдесят чотири тисяч) грн.

Виділити у власність ОСОБА_2 автомобіль Opel Omega ( 1997 року випуску, н.з. 74562 НІ) вартістю 47000,00 (сорок сім тисяч) грн.; саморобний транспортний засіб ( реєстраційний номер НОМЕР_1) вартістю 3000,00 (три тисячі) грн; холодильну камеру SIMENS, вартістю 3000,00 грн.; холодильну камеру ШХ; вартістю 3500 грн; холодильну камеру ELEKTROLUX, вартістю 4000,00 грн,; армійську холодильну камеру вартістю 25000,00 грн; холодильну камеру 5701968, вартістю 50000,00 грн. ( 10 м.).

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на рухоме майно : холодильну камеру SIMENS; холодильну камеру ШХ; холодильну камеру ELEKTROLUX; армійську холодильну камеру; холодильну камеру 5701968 ( 10 м.).

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 на рухоме майно автомобіль Opel Omega ( 1997 року випуску, н.з. 74562 НІ) та саморобний транспортний засіб ( реєстраційний номер НОМЕР_1).

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на рухоме майно автомобіль ГАЗ 3302 (1995 року випуску, н.з. ВЕ0851АХ) та автомобіль ГАЗ 3302 1( 1996 року випуску, н.з. 02886НІ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 1222 (одну тисячу двісті двадцять дві) гривні 50 коп., та 2923 ( дві тисячі девятсот двадцять три) гривні 20 коп., витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області через Новобузький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя