Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 333/4512/15 головуючий у 1 інстанції Фунжий О.А.
провадження № 22-ц/778/1660/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позову зазначила, що 08 січня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого позивач отримала від фінансової установи кредит в розмірі 97 747,13 грн. зі сплатою 9,9% річних на строк 60 міс. Позивач вважає, що кредитний договір підлягає визнанню недійсним, оскільки всупереч вимогам ст. 203 ЦК України його зміст суперечить вимогам цивільного законодавства, ЦК України, Законам України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Зокрема, у договорі не зазначена детальна інформація про сукупну вартість кредиту; загальна сума кредиту зазначена в доларах США; п. 1.3.1 Загальних умов кредитування є несправедливим по відношенню до споживача.

У звязку з зазначеним позивач просив суд визнати недійсними кредитний договір від 08 січня 2013 року.

Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 лютого 2016 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається із матерів справи, що 8.01.2013 року ОСОБА_2 уклала кредитний договір № 50007246, за яким ТОВ «Порше Мобіліті» надав ОСОБА_2 кредит на суму 97 747,13 грн., еквівалент суми кредиту в доларах США 12 142,50 $, з процентною ставкою 9,90%, на строк 60 міс на придбання купівлі автомобіля. За умовами п. 1.3 Загальних умов кредитування, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом долару США до гривні на дату сплати. (а.с. 7)

Додатковою угодою № 1 від 26 грудня 2013 року банк надав позичальниці додаткову суму кредиту у сумі еквіваленту 3 302,76 доларів США в українських гривнях, що становить 27 066,12 грн., а позичальник зобовязався повернути суму додаткового кредиту у повному обсязі, а також сплатити проценти за його використання та інші платежу. (а.с. 210-213 ).

Відмовляючи в задоволенні позову позивачу суд першої інстанції дійшов висновку проте, що позивачем не доведено введення його в оману щодо умов надання кредиту, сукупної вартості кредиту, розміру винагороду відповідача, а також інших суттєвих умов надання фінансових послуг як і не доведені, що при укладені кредитного договору відповідач замовчував обставини та інформацію, які мають істотне значення. При цьому суд вказує проте, що саме вона звернулась до ТОВ «Порше Мобіліті» із заявою про видачу кредиту, та уклала з позичальником кредитний договір, в якому зазначені мета й сума кредиту, термін кредитування, процентна ставка, спосіб забезпечення кредиту. Вона була ознайомлена і погодилась зі всіма умовами договору, що підтвердила своїм підписом. При укладені вказаної вище угоди позичальнику були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили прийняти їх на вкрай невигідних для себе умовах.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За положеннями ст. 204 ЦК України Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно до вимог ст. 203 ч.1 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем вимог ст. 524 ЦК України щодо валюти зобовязань, ст. 1054 ч.3 ЦК України, ст. 11 ч.1 Закону «Про захист прав споживачів» не приймаються колегією судів виходячи із наступного.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходили із того, що відповідачем було надано фінансову послугу з дотриманням норм законодавства. Позивач не довів того, що умови кредитного договору порушують принцип добросовісності, (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, завдають шкоди споживачеві, або вводив його в оману.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженими, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно п. 1.1. Загальних умов кредитування компанія зобов'язалася надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, прийнятій для сторін.

Відповідно до п. 1.3. Загальних умов кредитування сторони погодили, що кошти у повернення кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі.

У пункті 1.3.1 Загальних умов кредитування зазначено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі. Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору.

Цей кредитний договір, а також Загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту засвідчені особистим підписом ОСОБА_2, що свідчить про погодження ОСОБА_2 з усіма умовами кредитного договору.

Пунктами 9.5, 9.6 Загальних правил кредитування визначено, що підписанням Загальних умов кредитування Позичальник підтверджує, що Компанія належним чином ознайомила його із інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що йому надано вичерпну інформацію про правила та умови надання фінансових послуг.

Отже, наведене свідчить про те, що компанія надала ОСОБА_2 повну та достовірну інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а позичальник засвідчив особистим підписом про те, що він ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією і був попереджений про те, що він несе валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором.

Відповідно до ст. 524, 533 ЦК України зобов'язання має бути виражене та виконане в грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Системний аналіз зазначених норм права, дає підстави для висновку, що положення чинного законодавства хоч і визнають національну валюту України - гривню, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження в договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що умови кредитного договору в частині застосування еквівалентів в іноземній валюті при розрахунках за договором є несправедливими для нього та встановлюють істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків сторін.

Посилання ОСОБА_2 на те, що кредитний договір суперечить положенням ч.1 ст.11, ч.8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких надання (отримання ) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, нечіткого або двозначного положення договору, також не є обґрунтованими, оскільки згідно умов кредитного договору кредит надавався позивачу в українській грошовій одиниці гривнях в сумі 97 747,13 грн., і в договорі та графіку погашення кредиту обумовлено чітко та не двозначно обумовлено проте, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях на час їх сплати.

Графік погашення кредиту є невідємною частиною кредитного договору, а не окремим правочином, який, за наявності підстав, може бути визнаний недійсним.

Встановивши відсутність підстав для визнання недійсним укладеного між сторонами кредитного договору, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні вимог про визнання недійсним кредитного договору.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував, що положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України гривню, як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті; при цьому судом правильно зазначено, що підписавши Загальні умови кредитування ОСОБА_2 підтвердив, що ТОВ «Порше Мобіліті» належним чином ознайомив його із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених відповідачем.

Ствердження представника позивача про те, що у договорі не зазначена детальна інформація про сукупну вартість кредиту, а наведена лише орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом, колегію судів не приймається до уваги, оскільки у розумінні ст. 11 ч.4 ст. 11 ч.4 Закону «Про захист прав споживачів» сукупна вартість кредиту розуміється як вартість послуг, повязаних з укладенням кредитного договору та обслуговуванням кредиту протягом усього часу існування відносин між кредитором та боржником, плата за користування кредитом. Саме така інформація, виражена у національній валюті України та еквіваленті долара США, міститься у зазначеному розділі Графіку погашення кредиту.

При цьому Графік погашення кредиту містить розділ «Вартість послуг, повязаних з одержанням кредиту та укладенням Кредитного договору та орієнтовна сукупна вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом», який відповідає вимогам ст. 11 ч.4 Закону «Про захист прав споживачів», п. 3.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, та підписано сторонами договору.

Колегія судів вважає, що судом першої інстанції вмотивовано відхилено посилання заявника на те, що кредитний договір суперечить положенням ч. 1 ст. 11 , ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно яких надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, оскільки згідно умов кредитного договору кредит надавався позивачу в українській грошовій одиниці гривнях, у сумі 97 747,13 грн., і в договорі та графіку погашення кредиту чітко обумовлено про те, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч.1 ст.303 ЦПК України), колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляційної скарг і скасування рішення суду, що постановлене відповідно до наданих сторонами доказів і по суті правильне (ст.308 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги не містять іншого обґрунтування у чому полягає порушення прав позивача та вимог матеріального і процесуального права, а тому не дають підстав для висновку щодо незаконності чи неправильності оскаржуваного судового рішення. За таких обставин судова колегія вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позовних вимог, як проте вимагає позивач, відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 02 лютого 2016 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: