У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,
суддів: Леванчука А.О., Наумчука М.І., Парінової І.К., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Державної іпотечної установи на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Державна іпотечна установа звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 27 липня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю комерційним банком «Арма» (далі - ТОВ КБ «Арма») та ОСОБА_6 було укладено договір про іпотечний кредит № 17/02-N/338, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 757 500 грн зі сплатою 12 % річних та терміном повернення коштів до 26 липня 2027 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_6 зобов'язань за вказаним договором було укладено іпотечний договір від 27 липня 2007 року б/н, предметом якого є належне відповідачу нерухоме майно - двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 76,9 кв. м., житловою площею 37,5 кв. м.

28 вересня 2007 року між ТОВ КБ «Арма» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги № 754, згідно з яким банк передав Державній іпотечній установі всі права вимоги за договором про іпотечний кредит та іпотечним договором.

Позивач зазначав, що з моменту підписання договору про відступлення права вимоги новим кредитором за договором про іпотечний кредит є Державна іпотечна установа, а тому з урахуванням невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за іпотечним договором, просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 жовтня 2015 року у задоволенні позову Державної іпотечної установи відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, зазначено інші підстави для відмови в задоволенні позову викладені в мотивувальній частині рішення.

У касаційній скарзі Державна іпотечна установа просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Під час розгляду справи місцевим судом було встановлено, що 27 липня 2007 року між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_6 було укладено договір про іпотечний кредит № 17/02-N/338, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 757 500 грн зі сплатою 12 % річних та терміном повернення коштів до 26 липня 2027 року.

27 липня 2007 року між ТОВ КБ «Арма» та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір б/н, предметом якого є належне відповідачу нерухоме майно - двокімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 76,9 кв. м., житловою площею 37,5 кв. м.

28 вересня 2007 року між ТОВ КБ «Арма» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги № 754, згідно з яким ТОВ КБ «Арма» передав Державній іпотечній установі всі права вимоги за договором про іпотечний кредит від 27 липня 2007 року № 17/02-N/338 та іпотечним договором від 27 липня 2007 року б/н, що укладені між ним та ОСОБА_6

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2014 року, ухваленим у справі № 2-1336/11, відмовлено в задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 за договором про іпотечний кредит від 27 липня 2007 року № 17/02-N/338.

Встановивши ці обставини у справі, суд першої інстанції з посиланням на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 14 червня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2014 року, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки судами було встановлено, що умови договору про іпотечний кредит від 27 липня 2007 року № 17/02-N/338 відповідачем виконані у повному обсязі, а тому відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд правильно не погодився з таким висновком місцевого суду, оскільки позивачу було відмовлено в задоволенні позову про стягнення заборгованості з інших підстав, а саме: з підстав порушення ТОВ КБ «Арма» умов договору про відступлення права вимоги щодо повідомлення ОСОБА_6 про відступлення права вимоги, і факт дострокового виконання відповідачем кредитних зобов'язань за вищевказаними судовими рішеннями не було встановлено.

Разом із цим встановивши вищезазначені обставини, апеляційний суд дійшов до передчасного висновку про відмову у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 10, 60, 212, 303, 316 ЦПК України, сам не перевірив підставність заявленого позову з огляду на наведені позивачем доводи та надані на їх підтвердження докази: договір про іпотечний кредит (а. с. 9-14), іпотечний договір (15-19), договір відступлення права вимоги (20-24), а також не перевірив наявність заборгованості відповідача за договором про іпотечний кредит.

Також при вирішенні даного спору суду слід було прийняти до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, відповідно до якої неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державної іпотечної установи задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 9 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.В. Ступак А.О. Леванчук М.І. Наумчук І.К. Парінова О.В. Попович Головуючий Судді: