Справа № 524/722/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого-судді Нестеренка С.Г.

при секретарі Бельченко Н.Л.

за участі представника заявника «Inexim Company LTD» (Великобританія) - ОСОБА_1, представника заінтересованої особи ПАТ « АвтоКрАЗ » ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці клопотання ОСОБА_1 в інтересах « Inexim Company LTD » (Великобританія) про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року у справі АС № 508у/2015 за позовом « Inexim Company LTD » (Великобританія) до ПАТ « АвтоКрАЗ » про розірвання контракту та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В

09 лютого 2016 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшло клопотання ОСОБА_1 в інтересах « Inexim Company LTD » ( Великобританія ) про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року у справі АС № 508у/2015 за позовом « Inexim Company LTD » ( Великобританія ) до ПАТ « АвтоКрАЗ » про розірвання контракту та стягнення коштів, яка була передана судді в порядку черговості 10 лютого 2016 року.

У клопотанні, яке відповідає ст. ст. 389-7, 394 ЦПК України, представник заявника « Inexim Company LTD » (Великобританія) - ОСОБА_1 з посиланням на ч. 4 ст. 389-7, ст. ст. 391-394 ЦПК України просив надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року у справі АС № 508у/2015 за позовом « Inexim Company LTD » ( Великобританія ) до ПАТ « АвтоКрАЗ » про розірвання контракту та стягнення коштів, а саме про стягнення з ПАТ « АвтоКрАЗ » на користь « Inexim Company LTD » ( Великобританія ) 1 млн. 170 тисяч 750 доларів США авансового платежу та 22 853,75 доларів США на відшкодування витрат по арбітражному збору.

Ухвалою судді від 10 лютого 2016 року дане клопотання було прийнято до провадження суду, визначено процесуальний статус учасників цивільного процесу, запропоновано заінтересованій особі у місячний строк з дня одержання копії клопотання та ухвали подати до суду можливе заперечення та необхідні документи.

25 лютого 2016 року до суду надійшли з МКАС при ТПП України завірені копії рішення цього суду та повідомлень про вручення викликів до цього суду сторін у справі.

15 березня 2016 року від ПАТ « АвтоКрАЗ » до суду надійшли заперечення на клопотання з посиланням на те, що ухвалене 26 листопада 2015 року рішення МКАС при ТПП України суперечить чинному законодавству України, оскільки не було враховано наявність публічного інтересу держави.

У судовому засіданні представник заявника « Inexim Company LTD » (Великобританія) - ОСОБА_1 клопотання підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладених у клопотанні та письмових додаткових пояснень, які надійшли до суду 30 березня 2016 року.

Представники заінтересованої особи ПАТ « АвтоКрАЗ » ОСОБА_3-Н.О. у судовому засіданні 25 березня 2016 року, ОСОБА_2 у судовому засіданні 30 березня 2016 року з клопотанням не погодилися, підтримали надане заперечення. Підтвердили факт укладення з заявником контракту з арбітражним застереженням, одержання коштів від заявника на виконання контракту, що рішення МКАС при ТПП України та його виконання не призведе до невідкладних наслідків, зокрема банкрутства та ліквідації підприємства.

Суд, вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

У відповідності до ч. 4 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи про оскарження рішень третейських судів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів, про оспорювання рішень міжнародного комерційного арбітражу, а також про визнання та надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України « Про міжнародний комерційний арбітраж »( Надалі - Закон № 4002-XII ) цей Закон застосовується до міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України.

У п.1. Положення ( надалі Положення ) про Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово промисловій палаті України, як додатку № 1 до Закону № 4002-XII, Міжнародний комерційний арбітражний суд є самостійною постійно діючою арбітражною установою (третейським судом), що здійснює свою діяльність згідно з Законом України « Про міжнародний комерційний арбітраж ».

У відповідності до ч. 4 ст. 389-7 ЦПК України надання дозволу на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, здійснюється у порядку, передбаченому статтями 391-398 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 392 ЦПК України передбачено, що питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Крім того, у п. 6 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ « Про практику розгляду судами справ про спорювання рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду України при Торгово промисловій палаті України та про визнання та виконання рішень міжнародних та іноземних арбітражі » ( надалі Узагальнення ) від 11 грудня 2015 року, взятого до відома згідно Постанови Пленуму цього суду від 11 грудня 2015 року за № 11, зазначається про те, що розгляд справ про оспорювання рішень МКАС при ТПП України, а також про визнання та надання дозволу на виконання рішень іноземного чи міжнародного арбітражу належить виключно до компетенції судів загальної юрисдикції (частина четверта статті 15 ЦПК України, стаття 6 Закону № 4002-XII, пункт 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», пункт 12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року № 10 (з відповідними змінами) « Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам ».

У п.3 цього Узагальнення розяснено, що Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України та Морська арбітражна комісія при Торгово-промисловій палаті України є третейськими судами, що розглядають спори з цивільних правовідносин за умови наявності письмової арбітражної угоди (домовленості) сторін про передання їм таких спорів (стаття 2 Закону України « Про міжнародний комерційний арбітраж » від 24 лютого 1994 року № 4002-XII ).

Як розяснено у п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 3 « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ »: згідно зі статтею 1 Закону України від 24 лютого 1994 року № 4002-XII « Про міжнародний комерційний арбітраж » цей Закон застосовується до міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України. Проте положення статей 35, 36 цього Закону щодо визнання та виконання арбітражних рішень застосовуються і в тих випадках, коли місце арбітражу знаходиться за кордоном. За таких умов належним чином оформлене клопотання про визнання та виконання арбітражного рішення розглядається відповідно до правил розділу VIII ЦПК компетентним судом у порядку цивільного судочинства.

З урахуванням положень статей 6, 16, 34 зазначеного Закону таким компетентним судом при заявлені клопотання про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу є суд за місцезнаходженням арбітражу, а при заявлені клопотання про визнання та звернення до виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Як постає з матеріалів справи, спір виник між юридичними особами: « Inexim Company LTD » ( Великобританія або Сполучене Королівство ) та ПАТ « АвтоКрАЗ » (Україна) з приводу виконання укладеного між ними контракту № 0807 SL-UZB від 31 березня 2010 року, який є за своїм предметом договором купівлі продажу. За цим контрактом ПАТ « АвтоКрАЗ » (Україна) зобовязувався поставити « Inexim Company LTD » (Великобританія) 37 автомобілів за умови сплати у порядку 100% передоплати.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України ( м. Київ ) від 26 листопада 2015 року у справі АС № 508у/2015 за позовом « Inexim Company LTD » (Великобританія) до ПАТ « АвтоКрАЗ » контракт № 0807 SL-UZB від 31 березня 2010 року розірвано та стягнуто з ПАТ « АвтоКрАЗ » на користь « Inexim Company LTD » (Великобританія) 1 млн. 170 тисяч 750 доларів США авансового платежу та 22 853,75 доларів США на відшкодування витрат по арбітражному збору.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що дане клопотання ОСОБА_1 в інтересах « Inexim Company LTD » (Великобританія) про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року підсудне Автозаводському районному суду м. Кременчука за місцезнаходженням боржника ПАТ « АвтоКрАЗ ».

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

10 червня 1958 року було ухвалено Конвенцію ООН про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень (надалі Нью-Йоркська Конвенція), яка набрала чинності 07 червня 1959 року.

Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 22 серпня 1960 року дану Конвенцію було ратифіковано, яка набрала чинності для України з 08 січня 1961 року.

Сполучене Королівство Великої Британії і Північної Ірландії ратифікувало Нью-Йоркську Конвенцію 24 вересня 1975 року. 22 лютого 1979 року уряд Сполученого Королівства Великої Британії і Північної Ірландії повідомив про поширення дії цієї Конвенції на територію острова Мен ( коронне володіння Британської корони ), заявивши, що Конвенція буде застосовуватися лише щодо визнання та виконання арбітражних рішень, ухвалених на території іншої договірної сторони.

Статтею 3 Нью-Йоркської конвенції передбачено, що кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення обовязковими та приводить їх до виконання відповідно до процесуальних норм тієї території, де запитується визнання та приведення до виконання цих рішень, на умовах, викладених у Конвенції.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону № 4002-XII, п. 2 Положення до міжнародного комерційного арбітражу можуть за угодою сторін передаватися:

спори з договірних та інших цивільно-правових відносин, що виникають при здійсненні зовнішньоторговельних та інших видів міжнародних економічних зв'язків, якщо

комерційне підприємство хоча б однієї із сторін знаходиться за кордоном;

спори підприємств з іноземними інвестиціями і міжнародних об'єднань та організацій, створених на території України, між собою, спори між їх учасниками, а так само їх спори з іншими суб'єктами права України.

Згідно ст. 7 цього Закону арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер, чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди. Арбітражна угода укладається в письмовій формі. Угода вважається укладеною в письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням інших засобів електрозв'язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, або шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, в яких одна із сторін стверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує. Посилання в угоді на документ, що містить арбітражне застереження, є арбітражною угодою за умови, що угода укладена в письмовій формі і це посилання є таким, що робить згадане застереження частиною угоди.

Статтею 28 Закону № 4002-XII передбачено, що третейський суд вирішує спір згідно з такими нормами права, які сторони обрали як такі, що застосовуються до суті спору. Якщо в ньому не висловлено іншого наміру, будь-яке положення права або системи права будь-якої держави повинно тлумачитись як таке, що безпосередньо відсилає до матеріального права цієї держави, а не до її колізійних норм. В разі відсутності якої-небудь вказівки сторін третейський суд застосовує право, визначене згідно з колізійними нормами, які він вважає застосовними. Третейський суд приймає рішення ex aequo et bono, або як «дружній посередник», лише в тому разі, коли сторони прямо уповноважили його на це. В усіх випадках третейський суд приймає рішення згідно з умовами угоди і з врахуванням торгових звичаїв, що стосуються даної угоди.

Законом передбачена особлива процедура оскарження третейського рішення міжнародного арбітражу. Так, у ст. 34 Закону № 4002-XII зазначено, що оспорювання в суді арбітражного рішення може бути проведено тільки шляхом подання клопотання про скасування у тому випадку, якщо сторона подасть докази того, що:

одна із сторін в арбітражній угоді, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України;

її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення;

рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте, якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою;

склад третейського суду або арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить будь-якому положенню цього Закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали цьому Закону.

Отже, сторонами арбітражної угоди про вирішення в порядку арбітражу спорів, які виникають під час здійснення операцій із зовнішньої торгівлі, можуть бути фізичні та юридичні особи, які на момент укладення такої угоди мають постійне місце проживання або місцезнаходження в різних державах (стаття 1 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж; стаття 2 Закону № 4002-XII).

З контракту № 0807 SL-UZB від 31 березня 2010 року, який було укладено між ПАТ « АвтоКрАЗ » (Україна) та « Inexim Company LTD » (Великобританія), вбачається наявність арбітражного застереження між цими сторонами щодо вирішення спорів у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України з виключенням підсудності державним судам ( п. 10.1 Контракту ), що відповідало Нью-Йоркській конвенції, ч.1 ст. 2 Закону № 4002-XII, п. 2 Положення до міжнародного комерційного арбітражу.

Як зазначено у резолютивній частині рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України ( м. Київ ) від 26 листопада 2015 року, останнє вступило в законну силу з 26 листопада 2015 року, є остаточним та підлягає негайному виконанню.

Станом на день розгляду даного клопотання ПАТ « АвтоКрАЗ » у передбачені Законом № 4002-XII строки та порядку не зверталося до Шевченківського районного суду м. Києва, тобто за місцем знаходження МКАС при ТПП України, з заявою про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу від 26 листопада 2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Так, згідно з ч.2 ст.396 ЦПК України у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути відмовлено:

1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили;

2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи;

3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України;

4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді;

5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні;

6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду;

7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України;

8) в інших випадках, встановлених законами України.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону № 4002-XII у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено лише:

1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, доказ того, що:

- одна із сторін в арбітражній угоді, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено;

- сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення;

- рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте, якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана;

- склад третейського суду або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж;

- рішення ще не стало обов'язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято;

2) якщо суд визнає, що:

- об'єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України;

- визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

У статті 5 Нью-Йоркської Конвенції наведено перелік підстав, з яких може бути відмовлено у визнанні і виконанні арбітражного рішення, зокрема,відповідно до п. «b» ч. 2 ст. 5 Конвенції у визнанні та виконанні арбітражного рішення може бути відмовлено, якщо компетентна влада держави, в якій вони запитуються, визнає, що визнання та виконання цього рішення суперечить публічному порядку цієї країни.

Рішення міжнародного комерційного арбітражу згідно ст. 391 ЦПК України може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки. Питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника (ст. 392 ЦПК України).

У п.17 Узагальнення зазначається, що відповідно до пункту 4 Положення про Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України (Додаток № 1 до Закону України № 4002-XII) та пункту 5 Положення про Морську арбітражну комісію при Торгово-промисловій палаті України (Додаток № 2 до Закону України № 4002-XII) рішення МКАС при ТПП України та МАК при ТПП України виконуються сторонами добровільно у встановлені ним строки. Якщо строк виконання в рішенні не зазначено, воно підлягає негайному виконанню. Не виконані у строк рішення виконуються відповідно до закону і міжнародних договорів.

У разі невиконання у добровільному порядку рішень МКАС при ТПП України, МАК при ТПП України, рішень іноземних та міжнародних арбітражів вони підлягають примусовому виконанню.

Надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, а також визнання та звернення до виконання іноземного чи міжнародного арбітражу, який знаходиться за межами України, здійснюється у порядку, передбаченому розділом VIII Закону № 4002-XII, статтями 391398 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону № 4002-XII арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обовязковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36 Закону № 4002-XII, яка визначає підстави для відмови у визнанні або у виконанні арбітражного рішення.

Визнання та виконання рішень іноземних судів можливе лише у разі, якщо це передбачено міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності (частина перша статті 390 ЦПК України, частина перша статті 81 Закону України «Про виконавче провадження»).

Такими міжнародними договорами є Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, Угода про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності від 20 березня 1992 року, а також міждержавні договори України.

Підставами для відмови у визнанні або у виконанні арбітражного рішення є підстави, визначені статтею 36 Закону № 4002-XII, а не лише підстави, закріплені у статті 396 ЦПК України, хоча ця стаття не містить відсилання до міжнародних договорів та/або Закону № 4002-XII, як це закріплено у частині пятій статті 389-1 та частині четвертій статті 389-5 ЦПК України.

Вказаний у цих правових актах перелік підстав, з яких може бути відмовлено у визнанні і виконанні арбітражного рішення, є вичерпним.

З резолютивної частини рішення МКАС при ТПП України від 26 листопада 2015 року вбачається, що це судове рішення набрало законної сили в день його ухвалення.

З матеріалів справи постає, що ПАТ «АвтоКрАЗ» (Україна) та «Inexim Company LTD» (Великобританія) були завчасно у встановленому порядку повідомлені про розгляд справи, яким також було надано час для подання доказів та заперечення (ПАТ «АвтоКрАЗ»), вибору арбітрів, що не заперечувалося і представниками заявника та заінтересованої особи, а також підтверджується довідкою голови МКАС при ТПП України № 1255/14-7 від 16 лютого 2016 року та копіями повідомлень про вручення боржнику судової кореспонденції. Крім того, з описової частини рішення МКАС при ТПП України вбачається, що представник ПАТ «АвтоКрАЗ» був присутнім під час розгляду справи, що не заперечувалося представниками цього товариства.

Заінтересована особа ПАТ « АвтоКрАЗ » не подала належні і допустимі докази на підтвердження того, що виконання рішення МКАС при ТПП України призведе до тяжкого фінансового становища цього товариства, невідворотних наслідків у фінансово господарській діяльності, у тому числі, які потягнуть за собою банкрутство або ліквідацію ПАТ « АвтоКрАЗ ». Крім того, представники цієї заінтересованої особи пояснили у судовому засіданні, що таких доказів не мають.

Посилання представника ПАТ « АвтоКрАЗ » на те, що виконання рішення арбітражного суду суперечитиме публічному порядку у звязку з проведенням розрахунку у валюті не заслуговують уваги.

Так, дійсно відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

У ст. 192 ЦК України передбачено, що законним платіжнимзасобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане угривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно ст. 7-1 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та/або фінансової системи країни, має право визначати тимчасові особливості регулювання та нагляду за банками або іншими особами, які можуть бути обєктом перевірки Національного банку України, у тому числі особливості підтримання ліквідності банків, застосування економічних нормативів, формування та використання резервів для відшкодування можливих втрат за активними операціями банків, запроваджувати обмеження на їх діяльність, у тому числі обмежувати або забороняти видачу коштів з поточних та вкладних (депозитних) рахунків фізичних та юридичних осіб, а також обмежувати або тимчасово забороняти проведення валютних операцій на території України, зокрема операцій з вивезення, переказування і пересилання за межі України валютних цінностей.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти.

Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обовязковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств,організацій та установ незалежно від форм власності,а також для фізичних осіб.

Згідно зі ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю » іноземна валюта як засіб платежу може використовуватися лише у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту.

Постанови НБУ від 23 лютого 2015 року за № 124 та від 03 березня 2016 року за № 140 не встановлюють будь-які обмеження щодо розрахунків у сфері торговельно - експортного обороту.

Також, представником боржника не було надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, перелічених в ч.2 ст.396 ЦПК України, ч. 1 ст. 36 Закону № 4002-XII, як підстав для відмови у задоволенні клопотання щодо надання згоди на виконання арбітражного рішення. Зокрема, боржником не надано суду жодного доказу на підтвердження того факту, що сторони арбітражного застереження були неправосубєктними; або рішенням компетентного суду контракт був визнаний недійсним; або склад третейського суду чи арбітражна процедура не відповідали чинному законодавству України; або рішення МКАС при ТПП України скасовано.

Встановлено, що всі питання, які зазначені у рішенні МКАС при ТПП України та були вирішені цим судом при розгляді справи повністю підпадають під умови арбітражного застереження. Спір про стягнення коштів у повернення сплаченої авансово ( передоплата ) вартості товару може бути предметом арбітражного розгляду. Саме рішення МКАС при ТПП України та його виконання не суперечать публічному порядку, встановленого в Україні. До того ж, суд враховує, що МКАС при ТПП України, як постає з пояснень представників заявника та боржника, вже вирішував спори, що виникали між заявником та боржником з приводу виконання цього контракту.

У п. 18 цього Узагальнення розяснено, що визнання рішення іноземного суду це поширення законної сили рішення іноземного суду на територію України в порядку, встановленому законом (пункт 10 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Виконання ж іноземного рішення означає застосування засобів примусового виконання рішення іноземного суду в Україні в порядку, передбаченому ЦПК України.

Взаємність означає, що суд чи інший орган застосовує право іноземної держави незалежно від того, чи застосовується у відповідній іноземній державі до подібних правовідносин право України, крім випадків, якщо застосування права іноземної держави на засадах взаємності передбачене законом України або міжнародним договором України (частина перша статті 11 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше (частина друга статті 390 ЦПК України, частина друга статті 11 Закону України « Про міжнародне приватне право »).

Згідно зі статтею 35 Закону № 4002-XII арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обовязковим та при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням зазначеної статті та статті 36 Закону № 4002-XII. Отже, для визнання рішення іноземного чи міжнародного арбітражу законодавство не передбачає формальної процедури підтвердження юридичної дійсності рішення (екзекватурування) і, що, при цьому, необхідно зважати на те, що рішення міжнародних арбітражів, місцезнаходженням яких є територія України (МКАС при ТПП України, МАК при ТПП України), не потребують визнання, а лише звернення до виконання.

З огляду на наведені акти, згідно з якими тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні та виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти клопотання стягувача, враховуючи встановлені під час розгляду вказані обставини, суд вважає, що заявнику « Inexim Company LTD » (Великобританія) допустимо надати дозвіл на виконання рішення МКАС при ТПП України від 26 листопада 2015 року у справі АС № 508у/2015 за позовом « Inexim Company LTD » (Великобританія) до ПАТ « АвтоКрАЗ ».

Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ч. 1 ст. 3 цього Кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як розяснив Європейський суд з прав людини в рішенні « Stran Greek Refineries проти Греції », відмова компетентних державних органів у визнанні та виконанні рішення третейського суду про присудження майна є необґрунтованим втручанням держави у право на мирне володіння майном, що захищається ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Встановлено, що внаслідок ухвалення рішення МКАС при ТПП України у заявника « Inexim Company LTD » (Великобританія) виникли правомірні очікування та законні (легальні) сподівання на повернення та отримання авансово сплачених коштів за товар, який не було поставлено заінтересованою особою заявнику.

Відмова у наданні дозволу на виконання цього рішення призведе до невиправданого втручання у право на присуджене стягувачу майно та порушення ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім того, як розяснив Європейський суд з прав людини в рішенні « Іванов проти України », право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ( рішення у справі « Горнсбі проти Греції »). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок ( рішення у справі « ОСОБА_4 проти Італії » ). Необґрунтована затримка у виконанні обовязкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції ( рішення у справі « Бурдов проти Росії » ).

Суд вважає, що відмова заявнику у наданні дозволу на виконання рішення МКАС при ТПП України призведе до необґрунтованої затримки у виконанні остаточного та обовязкового судового рішення, що становитиме та призведе до прямого порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За висновком суду запобігання порушень ч.1 ст.1 Першого протоколу та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є додатковою, але не менш вагомою підставою для задоволення клопотання.

Отже, аналізуючи вказані норми права, враховуючи встановлені і наведені обставини, суд приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим, але таким, що підлягає частковому задоволенню.

Необхідно надати заявнику « Inexim Company LTD » (Великобританія) дозвіл на примусове виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року у справі АС № 508у/2015 за позовом « Inexim Company LTD » (Великобританія) до ПАТ « АвтоКрАЗ » ( Україна ) про розірвання контракту та стягнення коштів

Як було встановлено судом в рішенні МКАС при ТПП України від 26 листопада 2015 року у справі АС № 508у/2015 за позовом « Inexim Company LTD » (Великобританія) до ПАТ « АвтоКрАЗ » про розірвання контракту та стягнення коштів, суми стягнення зазначені виключно в доларах США, а саме: 1 млн. 170 тисяч 750 доларів США авансового платежу та 22 853,75 доларів США на відшкодування витрат по арбітражному збору.

У ч. 8 ст. 395 ЦПК України вказано, що, якщо в рішенні міжнародного комерційного арбітражу суму стягнення зазначено в іноземній валюті, суд, який розглядає це клопотання, визначає суму в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Тому, суд вважає за необхідне визначити присуджені арбітражним судом суми в національній валюті за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

Станом на день постановлення ухвали, а саме на 30 березня 2015 року, 1 ( один ) дол. США еквівалентний за курсом НБУ 26,44 грн. З огляду на це розмір авансового платежу в 1 млн. 170 тисяч 750 доларів США становить в еквіваленті 30 млн.954 тис. 630 грн. ( 1170750 х 26,44 ), а розмір витрат по арбітражному збору 22 853,75 доларів США 604 тис. 253 грн. 15 коп. ( 22853,75 х 26,44 ).

Крім того, відповідно ст. 88 ЦПК України та п.п.4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України « Про судовий збір » необхідно стягнути з ПАТ « АвтоКрАЗ » ( Україна ) на користь заявника « Inexim Company LTD » (Великобританія) кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 689 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 208 210, 389-7, 391-398 ЦПК України,

У Х В А Л И В

Клопотання « Inexim Company LTD » (Великобританія) про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року у справі АС № 508у/2015 за позовом « Inexim Company LTD » (Великобританія) до ПАТ « АвтоКрАЗ » ( Україна ) про розірвання контракту та стягнення коштів задовольнити частково.

Надати « Inexim Company LTD » (Великобританія) дозвіл на примусове виконання на території України рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 26 листопада 2015 року у справі АС № 508у/2015 за позовом « Inexim Company LTD » (Великобританія) до ПАТ « АвтоКрАЗ » ( Україна ) про розірвання контракту за № 0807 SL-UZB від 31 березня 2010 року, укладеного між « Inexim Company LTD » (Великобританія) та ПАТ « АвтоКрАЗ » ( Україна ), стягнення з ПАТ « АвтоКрАЗ » ( Україна ) на користь « Inexim Company LTD » (Великобританія) авансового платежу у розмірі 30 ( тридцять ) млн. 954 ( девятсот пятдесят чотири ) тис. 630 ( шістсот тридцять ) грн., у відшкодування витрат по арбітражному збору у розмірі 604 ( шістсот чотири ) тис. 253 ( двісті пятдесят три ) грн. 15 коп. та у повернення сплаченого судового збору кошти у розмірі - 609 ( шістсот девять ) грн.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж пяти діб з дня постановлення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо ухвалу не скасовано.

Суддя