Справа № 202/2308/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 березня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Шклярука Д.С.

при секретарі - Бєльченко Б.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт», про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт», у якій, уточнивши свої позовні вимоги, просить суд: поновити встановлений строк для звернення до суду у справах про звільнення у відповідності до ст.234 КЗпП України; визнати незаконним та скасувати наказ відповідача - Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт» № 143 пункти 1-5 від 14.10.2014 року про скорочення працівника Нижньодніпровської нафтобази; визнати незаконним та скасувати наказ відповідача - Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт» № 150 п.7 про припинення трудового договору (контракту) з 18 грудня 2014 року; поновити його на роботі на посаді оператора товарного пятого розряду Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт» з 18 грудня 2014 року; стягнути із Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 44703,85 грн.; стягнути із Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт» на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині щодо поновлення на роботі на посаді оператора товарного пятого розряду Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт» з 18 грудня 2014 року та в частині щодо присудження виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до наказу відповідача № 70 к п. 4 від 11.05.2004 р. він був прийнятий на роботу до відповідача в товарний цех на посаду оператора третього розряду.

Згідно наказу відповідача № 70-к п. 9 від 08.05.2008 р. він був переведений на посаду оператора товарного четвертого розряду.

Згідно наказу відповідача № 74-к п. 3 від 19.05.2008 р. він був переведений на посаду оператора товарного пятого розряду.

Відповідно до п. 1 наказу відповідача № 143 від 14.10.2014 р. проведено скорочення посади оператора товарного 5 розряду, яку він займав та на якій він знаходився згідно штатного розкладу.

Відповідно до п.2 цього наказу № 143 зазначено начальнику відділу кадрів ознайомити його з цим наказом під розпис про наміри звільнення за ст.40 п.1 КЗпП України.

Проте, відповідач не ознайомив його з зазначеним наказом, що підтверджується висновком № 5239-15 від 23.12.2015 р. судової почеркознавчої експертизи, згідно якого підпис від його імені в графі «З наказом ознайомлений» в наказі №143 від 14.10.2014 року виконаний не ним, а іншою особою, та вчинив його звільнення з роботи без законної підстави.

Також відповідно до п.4 цього наказу № 143 від 14.10.2014 р. було зазначено звільнити зазначеного працівника 18.12.2014 року.

В послідуючому, в той момент, коли він звернувся до відповідача надати йому довідку про середньомісячну заробітну плату та отримав зазначену довідку 16.02.2015 року, лише в цей же момент, відповідач фактично видав мені йому наказу № 150-К п.7 про припинення трудового договору (контракту).

Також при цьому, лише 16.02.2015 року відповідач видав йому мою трудову книжку з записом про звільнення з роботи.

Відповідно до зазначеного наказу № 150-К п.7 про припинення трудового договору (контракту) зазначено звільнити 18.12.2014 року з роботи за скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Вважає, що його звільнення з роботи було вчинене без законної підстави.

Ані в наказі №143 п.п.1-5 від 14.10.2014 року, ані виключно в іншій формі відповідач не зазначив йому в чому саме полягають зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності або штату працівників.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП.

Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення.

Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Фактично не було проведено засідання профспілкового комітету відповідача з питань звільнення його з роботи з 18.12.2014 року на підставі ст.40 п.1 Кодексу законів про працю України в звязку зі скороченням чисельності штату працівника а саме, посади оператора товарного пятого розряду.

Він не був запрошений та не приймав ніякої участі в будь-яких засіданнях профспілкового комітету відповідача з питань звільнення його з роботи з 18.12.2014 року на підставі ст.40 п.1 Кодексу законів про працю України в звязку зі скороченням чисельності штату працівника а саме, посади оператора товарного пятого розряду.

Відповідач не вчинив дій щодо переведення його на іншу роботу з його згоди на тому ж підприємстві, в установі, організації та не існує доказів, що він відмовився від переведення на іншу роботу, або відповідач не мав можливості перевести його з його ж згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві.

Він користувався переважним правом на залишення на роботі. У відповідача на роботі з посадою оператора працювало на момент його звільнення ще близько 15 працівників у чотири зміни.

Відповідно до зазначеного наказу відповідача № 74-к п.3 від 19.05.2008 року в порівнянні з іншими працівниками-операторами він мав вищий розряд кваліфікації - пятий розряд.

Також він мав стаж роботи більше 10 (десяти) років на зазначеній посаді.

Також він мав технічну освіту згідно диплому молодшого спеціаліста про закінчення Дніпропетровського технолого-економічного технікуму.

Отже, за кваліфікацією, стажем роботи він мав перевагу перед іншими працівниками на посадах операторів товарних, які не були звільнені відповідачем з роботи на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

В усіх випадках звільнення за п. 1 ст.40 КЗпП України провадиться з наданням гарантій передбачених КЗпП України.

Враховуючи викладене він змушений звернутися до суду із позовом та просити про визнання наказів незаконними та їх скасування, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

За жовтень та листопад 2014 року з врахування вихідних та святкових днів ним було відпрацьовано: - у жовтні 2014 року - 23 дня; - у листопаді 2014 року - 20 днів.

Таким чином за два останніх повних місяця роботи, що передує звільненню, відпрацьовано 43 дня (23 + 20). Згідно довідки № 23 від 16.02.2015 року, наданої відповідачем, заробітна плата за жовтень та листопад склала відповідно 3 158,13 гри. та 3 144,61 грн. Середньоденна заробітна плата склала 146,57 грн. із розрахунку: 3158,13грн. - сума заробітної плати за жовтень 2014 року; 3144,61грн. - сума заробітної плати за листопад 2014 року; 43 дні - загальна кількість робочих днів відпрацьованих в жовтні та листопаді (3 158,13 грн. + 3 144,61 грн.) = 6302,74 грн. : 43 дня = 146,57 грн.

Кількість робочих днів за період вимушеного прогулу з 18.12.2014 року по

10.03.2015 року, включно, складає 305 (триста пять) днів, із розрахунку (9 днів за

2014 р. + 250 днів за 2015 р. + 46 днів за 2016 р.= 305 днів).

Таким чином, середній заробіток, який підлягає стягненню з відповідача на його користь за час вимушеного прогулу, станом на 10.03.2016 року, за період часу з 18.12.2014 року по 10.03.2016 року, включно, складає 44703,85 (сорок чотири тисячі сімсот три) грн. 57 коп., із розрахунку: 305 днів х 146,57 грн. = 44703,85 грн., де: 305 днів - загальна кількість днів, яка повинна бути йому оплачена за час вимушеного прогулу; 146,57 грн. - середньоденна заробітна плата.

Крім того, діями відповідача щодо незаконного звільнення з роботи йому була спричинена моральна шкода, що полягає у наступному.

Через незаконне звільнення він змушений приймати додаткові заходи для організації власного життя, був суттєво порушений його звичний режим життя, у звязку з чим він був вимушений терпіти моральні страждання, знаходився періодично в пригніченому стані. В звязку з незаконним звільненням з роботи, він потрапив в фінансову скруту та не має можливості придбати лише самий простий набір продуктів для харчування та змушений періодично просити у знайомих гроші в борг, при цьому терпить моральні страждання. Постійні переживання, нервування призвели до погіршення стану здоровя. Він фактично став безробітним, позбавлений оплачувати наданий йому грошовий кредит ПАТ «Приватбанк». Все це змусило його приймати додаткові непередбачені зусилля для організації свого життя.

Зважаючи на характер та обсяги його душевних страждань на протязі тривалого періоду часу, що продовжується більше одного року, характер немайнових втрат, враховуючи тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, враховуючи вимоги розумності та справедливості, він визначає та оцінює моральну шкоду у розмірі 50 000 (пятдесят тисяч) грн.

Копію наказу про звільнення з роботи та трудову книжку він отримав лише 16.02.2015 року, коли отримував довідку від відповідача про середньомісячну заробітну плату, до цього часу відповідач не видав йому копію наказу про звільнення з роботи та трудову книжку. Якщо брати розрахунок строків з 19.12.2014 року зі строком попередження працівника про звільнення не менша ніж за 2 місяці та ще місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, то вбачається що він у всякому разі не пропустив місячний строк для звернення до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат підтримали предявлений позов та просили його задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилалися на обставини викладені у позовній заяві.

Представники відповідача проти позову заперечували, у вимогах ОСОБА_1 просили відмовити, в обґрунтування позиції посилалися на обставини викладені у письмових запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що наказом по ВАТ «Дніпронафтопродукт», правонаступником якого є ПАТ «Дніпронафтопродукт», № 70 к від 11 травня 2004 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на Нижньодніпровську нафтобазу в товарний цех на посаду оператора третього розряду.

Згідно наказу відповідача № 70-к від 08 травня 2008 року позивача було переведено на посаду оператора товарного четвертого розряду на тому ж підприємстві.

Згідно наказу відповідача № 74-к від 19 травня 2008 року позивача було переведено на посаду оператора товарного пятого розряду на тому ж підприємстві.

Відповідно до п. 1 наказу № 143 від 14 жовтня 2014 року «Про скорочення працівника Нижньодніпровської нафтобази» на ПАТ «Дніпронафтопродукт» було прийнято рішення про скорочення посади оператора товарного 5 розряду, на якій працював позивач ОСОБА_1, та звільнення останнього з 18 грудня 2014 року.

Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи № 5239-15 від 23 грудня 2015 року підпис від імені ОСОБА_1 у графі наказу «З наказом ознайомлений» в наказі № 143 від 14 жовтня 2014 року «Про скорочення працівника Нижньодніпровської нафтобази» виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

Наказом № 150-К п. 7 від 18 грудня 2014 року на ПАТ «Дніпронафтопродукт» було прийняте рішення про звільнення ОСОБА_1 з посади оператора товарного цеху Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт» за скорочення чисельності та штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

До цього, 29 жовтня 2014 року та 03 грудня 2014 року на Нижньодніпровській нафтобазі ПАТ «Дніпронафтопродукт» проводилися засідання профспілкового комітету з питання звільнення позивача. На вказаних засіданнях позивач присутнім не був через що було призначене повторне засідання на 04 грудня 2014 року. Як зазначено у протоколі від 29 жовтня 2014 року позивача було сповіщено особисто про засідання. На 03 грудня 2014 року його було повідомлено шляхом доставки повістки за місцем його реєстрації, яку родичі позивача відмовилися отримувати, та повідомленням позивача по телефону про засідання профспілкового комітету.

Між вказаними засіданнями 04 листопада 2014 року позивача було попереджено про майбутнє звільнення у звязку із скороченням чисельності працівників згідно із наказом № 143 від 14 жовтня 2014 року, та запропоновано переведення на посаду охоронника-пожежного складу № 9 Нижньодніпровської нафтобази з окладом 1222 грн.

У повідомленні позивач розписався та власноручно зазначив про відмову від переведення на запропоновану роботодавцем посаду.

04 грудня 2014 року на засіданні профспілкового комітету Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт» одноголосно було прийнято рішення про надання згоди на звільнення з посади оператора товарного 5 розрядку ОСОБА_1 з підстав, визначених п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач скориставшись своїм правом брав відпустку для пошуку роботи у такі дні: 24 жовтня 2014 року, 07 листопада 2014 року, 14 листопада 2014 року, 21 листопада 2014 року.

Згідно з наказом-розпорядженням № 515 від 17.11.2014 року позивачу згідно із його заявою було надано чергову відпустку строком на 14 календарних днів з 01 грудня 2014 року по 14 грудня 2014 року, у якій він перебував протягом зазначеного періоду часу.

18 грудня 2014 року було складено обхідний листок щодо позивача у звязку із звільненням останнього, і в цей же день здійснено кінцевий розрахунок за грудень 2014 року і повідомлено про необхідність отримання трудової книжки.

У наказі № 150-К від 12.12.2014 року позивач відмовився ставити особистий підпис, про що на підприємстві відповідача було складено акт від 18.12.2014 року. Також позивач відмовився отримувати трудову книжку, про що в день звільнення посадовими особами відповідача також було складено акт.

Також у цей день посадовими особами відповідача було складено акт про відмову позивача відмовився від вакансій водія Нижньодніпровської нафтобази, майстра дільниці зливу-наливу Нижньодніпровської нафтобази, охоронця Нижньодніпровської нафтобази, комірника Нижньодніпровської нафтобази, охоронця-пожежного П'ятихатської філії ПАТ «Дніпронафтопродукт».

18 грудня 2014 року та 12 лютого 2015 року на адресу позивача відповідачем були надіслані копії наказу про звільнення, а також повідомлення про необхідність отримання у відділі кадрів трудової книжки. Перший лист надсилався рекомендованим поштовим відправленням, а другий з курєрською доставкою.

З наданих на адресу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська доповідних та службових записок від 20.09.2013 року, від 16.10.2014 року, від 16.07.2014 року, від 15.10.2014 року, від 04.10.2014 року, від 03.06.2014 року, від 10.05.2014 року, а також з протоколу зборів бригади товарного цеху Нижньодніпровської нафтобази від 24.04.2013 року, протоколу № 1410/01 від 14.10.2014 року зборів трудового колективу товарного цеху Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпрнафтопродукт», протоколу № 1610/01 від 16.10.2014 року зборів трудового колективу авто наливної естакади товарного цеху Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпрнафтопродукт»вбачається, вбачається, що ОСОБА_1 мав конфлікті відносини в колективі Нижньодніпровської нафтобази ПАТ «Дніпронафтопродукт», часто відмовлявся без будь-яких пояснень виконувати вказівки безпосереднього керівника, ігнорував розпорядження про виконання роботи, порушував трудову дисципліну тощо.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків посадові особи відповідача, зокрема безпосередній керівник позивача ОСОБА_2, а також ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, підтвердили існування обставин порушення трудової дисципліни позивачем, про які зазначається у доповідних записках, долучених до мета ріалів справи у копіях. Зауважили на недоброякісному виконанні позивачем своїх трудових обовязків, наявності багатьох зауважень до його роботи та конфліктної поведінки на підприємстві в цілому, а також зазначили про обставини звільнення позивача з підприємства.

Проте, до суду не були надані рішення адміністрації ПАТ «Дніпронафтопродукт» як роботодавця позивача, прийняті у встановленому законом порядку, про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та умов праці.

Разом із тим, позивач має технічну освіту, під час довготривалої роботи на підприємстві відповідача підвищував свої професійні навики та уміння, проходив навчання, підвищував професійний розряд, кваліфікацію, про що свідчать долучені до матеріалів справи договір про проведення спеціалізованої підготовки осіб, які задіяні у перевезення небезпечних вантажів, свідоцтва, посвідчення, записи у трудовій книжці. За добросовісну та безаварійну працю позивача було нагороджено адміністрацією ПАТ «Дніпронафтопродукт» почесною грамотою.

Вказані обставини також не були враховані відповідачем при прийнятті рішення щодо звільнення позивача з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, є підставами для розірвання з ініціативи власника, або уповноваженого ним органу, трудового договору укладеного із працівником на невизначений строк, а також строкового трудового договору до закінчення строку його чинності.

Стаття 49-4 КЗпП України передбачено, що ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, припинення або зменшення виробництва, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 32 КЗпП України, зміна істотних умов праці при продовжені роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою допускається у звязку із змінами в організації виробництва і праці.

Проте, в судовому засіданні відповідачем не підтверджено належними, допустимими та достатніми доказами, в чому саме полягали зміни в організації виробництва і праці, або зменшення виробництва, що зумовило собою скорочення посади позивача і як наслідок звільнення його з роботи.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП України.

Як встановлено під час розгляду справи ОСОБА_1 на підставі наказу-розпорядження № 515 від 17.11.2014 року перебував у черговій відпустці строком 14 календарних днів, а саме з 01 грудня 2014 року по 14 грудня 2014 року, та протягом зазначеного періоду не зміг бути присутнім з поважних причин на засіданні профспілкового комітету, де розглядалося питання щодо надання згоди на його звільнення, а саме 03 грудня 2014 року та 04 грудня 2014 року. Доказів належного повідомлення позивача про засідання первинної організації профспілки 04 грудня 2014 року в судове засіданні відповідачем надано не було.

Окрім того, відповідачем не було враховано, що позивач в порівнянні з іншими працівниками-операторами мав більш вищий розряд кваліфікації - пятий розряд, та пропрацював на підприємстві довготривалий час, більше 10 років на вищевказаній зазначеній посаді, мав заохочення та відзнаки за добросовісну працю.

Враховуючи, що відповідач не довів в судовому засіданні, що на підприємстві дійсно відбулися зміни в організації виробництва і праці, або зменшення виробництва, що зумовили прийняття рішення про скорочення чисельності та штату працівників, а також враховуючи, що позивача не було персонально і не пізніше ніж за два місяці належним чином повідомлено про прийняте рішення про наступне вивільнення у звязку із скороченням, позовні вимоги у частині визнання та скасування наказів № 143, пунктів 1-5, від 14 жовтня 2014 року та № 150-К п.7 по Публічному акціонерному товариству «Дніпронафтопродукт» підлягають задоволенню, також як і підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід провадити у відповідності з п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 з послідуючими змінами та доповненнями.

При розрахунку середньоденної заробітної плати приймається до уваги заробітна плата за два останніх повних місяця роботи, що передує звільненню, тобто за жовтень та листопад 2014 року.

За жовтень та листопад 2014 року з врахування вихідних та святкових днів позивачем було відпрацьовано: у жовтні 2014 року - 23 дні; у листопаді 2014 року - 20 днів.

За два останніх повних місяця роботи, що передували звільненню, ОСОБА_1 було відпрацьовано 43 дні.

Довідкою № 23 від 16.02.2015 року підтверджено, що заробітна плата позивача за жовтень та листопад 2014 року (тобто за два повні місяці, що передували звільненню) склала 3158,13 грн. та 3144,61 грн. Середньоденна заробітна плата склала 146,57 грн.

Кількість робочих днів за період вимушеного прогулу 304 (з 19.12.2014 року по 10.03.2016 року).

Таким чином, середній заробіток, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за час вимушеного прогулу, станом на 10.03.2016 року (в межах позовних вимог), за період часу з 19.12.2014 року по 10.03.2016 року, включно, складає 44557,28 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 у частині стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають оскільки не доведені належними допустимими та достатніми доказами ті обставини, що позивач терпів моральні страждання, приниження, перебував у стані стрету та/або депресії, мав скрутне матеріальне становище, позичав кошти і не міг забезпечити себе і свою родину засобами до існування, і в нього погіршився стан здоров'я через що він був змушений докладати додаткових зусиль до організації свого життя.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ № 143, пункти 1-5, від 14 жовтня 2014 року по Публічному акціонерному товариству «Дніпронафтопродукт» «Про скорочення працівника Нижньодніпровської нафтобази».

Визнати незаконним та скасувати наказ № 150-К п.7 по Публічному акціонерному товариству «Дніпронафтопродукт» «Про припинення трудового договору (контракту)».

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді оператора товарного пятого розряду у товарному цеху Нижньодніпровської нафтобази Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 19.12.2014 р. по 10.03.2016 р. включно у сумі 44557,28 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт»в дохід держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в Публічному акціонерному товаристві «Дніпронафтопродукт» на посаді оператора товарного пятого розряду у товарному цеху Нижньодніпровської нафтобази Публічного акціонерного товариства «Дніпронафтопродукт», а також у частині стягнення середнього заробітку, але не більше ніж у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д.С. Шклярук