Справа № 361/9010/14-ц
Провадження № 2/361/68/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Ярмоленко І.А., Сахнюк А.С., Латенко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід ОСОБА_2» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні працівника та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

установив:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід ОСОБА_2» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні працівника та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позивач зазначала, що згідно із наказом ТОВ «Схід ОСОБА_2» № 16-ВК від 01 жовтня 2013 року її було прийнято на посаду начальника відділу збуту та постачання ТОВ «Схід ОСОБА_2».

07 серпня 2014 року наказом № 4/20-ВК цього ж товариства її було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Розмір її щомісячної заробітної плати складав 2000 грн., що підтверджується даними персоніфікованого обліку, зазначеними у обліковій картці: НОМЕР_1 (форми ОК-5) «Індивідуальні відомості про застраховану особу», що видана 30 жовтня 2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в місті Броварах та Броварському районі Київської області.

У порушення вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» відповідач ТОВ «Схід ОСОБА_2» у встановлені законом строки заробітну плату їй не виплатило.

Так, за період з 01 жовтня 2013 року по 07 серпня 2014 року відповідач не виплатив їй заробітну плату в сумі 18159 грн. 55 коп.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 03 липня 1991 року вона має право на індексацію своєї заробітної плати та згідно із ч. 1 Закону України «Про відпустки» - на грошову компенсацію за всі не використані нею дні щорічної відпустки.

Крім того, та у відповідності із ст. ч. 1 ст. 116 КЗпП України та згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України на день звільнення товариство не виплатило їй всіх сум, що належать їй від підприємства, тому вона має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, який станом на 24 грудня 2014 року складає 29714 грн. 88 коп.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 було задоволено в повному обсязі та стягнуто із ТОВ «Схід ОСОБА_2» на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 жовтня 2013 року по 07 серпня 2014 року в розмірі 18159 грн. (вісімнадцять тисяч сто пятдесят девять) грн. 55 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 29714 (двадцять девять тисяч сімсот чотирнадцять) грн. 88 коп. Зазначена сума середнього заробітку за весь час затримки визначена судом без утримання прибуткового податку та інших обовязкових платежів (а.с.56-61).

Заперечуючи проти винесеного судом рішення відповідачем ТОВ «Схід ОСОБА_2» 18 березня 2015 року було подано до Броварського міськрайонного суду Київської області заяву перегляд заочного рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 грудня 2014 року (а.с.75-79).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 травня 2015 року заочне рішення суду від 25 грудня 2014 року скасовано, а справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід ОСОБА_2» про стягнення заробітної плати, не виплаченої при звільненні працівника та середнього заробітку за весь час затримки при звільненні призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.130).

З урахуванням збільшення позовних вимог позивач просила суд стягнути з ТОВ «Схід ОСОБА_2» на її користь заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01 жовтня 2013 року по 07 серпня 2014 року в розмірі 18159 грн. 55 коп., з врахуванням її індексації та компенсації за невикористану відпустку, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 49905 грн. 76 коп.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному вище та змісту позовної заяви, просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Схід ОСОБА_2» ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що протягом девяти місяців позивач ОСОБА_1 не зверталася з вимогою про виплату їй неоплаченої заробітної плати, у звязку з тим, що за період з 02 квітня 2014 року по 19 вересня 2014 року директором ТОВ «Схід ОСОБА_2» ОСОБА_5 на картковий рахунок позивача було перераховано 42 000 грн. В день звільнення позивачу ОСОБА_1 було перераховано 10 000 грн., остання отримала трудову книжку, працює в іншому місяці, претензій щодо невиплаченої заробітної плати у позивача не було.

Посилаючись на викладене, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні було допитано директора ТОВ «Схід ОСОБА_2» ОСОБА_5 в якості свідка, який показав, що позивач ОСОБА_1 працювала в товаристві начальником відділу збуту та реалізації, за весь час її роботи ніяких питань не виникало, потім позивач зателефонувала свідку та повідомила, що її квартиру обікрали, попросила про допомогу. Свідок перерахував на картковий рахунок позивача деяку суму грошових коштів.

Заробітна плата для працівників товариства нараховувалася на весь колектив та переховувалася на картковий рахунок директора ТОВ «Схід ОСОБА_2» ОСОБА_5, з якого він потім перераховував грошові кошти на картковий рахунок позивача. Кошти перераховувалися на рахунок позивача один або два рази на місяць з січня, вона отримувала заробітну плату, а також директор міг її преміювати, якщо вважав за потрібне. Грошові кошти перераховувалися лише на картковий рахунок позивача ОСОБА_1, оскільки вона працювала вдома на компютері. Поки позивач не оформила собі рахунку, заробітна плата виплачувалася їй готівкою.

Жодних усних домовленостей чи наказів про преміювання позивача, отримання відсотків не було. Договір по реалізації продукції товариство з позивачем не укладало, у свідка та позивача були робочі відносини.

При звільненні позивач ОСОБА_1 отримала трудову книжку, грошові кошти у розмірі 10 000 грн. свідок директор ТОВ «Схід ОСОБА_2» ОСОБА_5 перерахував на її картковий рахунок, питання по заробітній платі не виникало.

Судом встановлено, що наказом ТОВ «Схід ОСОБА_2» № 16-ВК від 01 жовтня 2013 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на посаду начальника відділу збуту та постачання ТОВ «Схід ОСОБА_2» (а.с.6).

07 серпня 2014 року наказом № 4/20-ВК цього ж товариства її було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с.106).

Із трудової книжки серії АХ № 423120, виданої на імя ОСОБА_1 вбачається, що у неї внесено запис за № 24 від 07 серпня 2014 року про звільнення позивача за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України за наказом № 4/20-ВК від 07 серпня 2014 року, який затверджено печаткою ТОВ «Схід ОСОБА_2» (а.с.7-11).

Згідно із обліковою карткою: НОМЕР_1 (форми ОК-5) «Індивідуальні відомості про застраховану особу», яка видана 30 жовтня 2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області, щомісячна заробітна плата

ОСОБА_1 складала 2000 грн. (а.с.12).

За змістом положень ст. ст. 10, 60, 131 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими не потребують доказування.

У ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст. ст. 21, 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

За змістом ч. ч. 1, 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ст. 21 КЗпП, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ч. 2 ст. 94 КЗпП України, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

У ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У день звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи, тобто з 07 серпня 2014 року, ТОВ «Схід ОСОБА_2» розрахунок з нею не провело, а саме: не виплатило ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати, за період з 01 жовтня 2013 року по 07 серпня 2014 року у сумі 18159 грн. 55 коп., без врахування суми утримань прибуткового податку та інших обовязкових платежів, з них: 16790 грн. 20 коп. - заробітної плати, 262 грн. 98 коп. - індексації, 1106 грн. 37 коп. - компенсації за невикористану відпустку (а.с.13,190).

Виходячи із даних облікової картки: НОМЕР_1 (форми ОК-5) «Індивідуальні відомості про застраховану особу», яка видана 30 жовтня 2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області, заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 за період з 01 жовтня по 07 серпня 2014 року становить

22196 грн. 97 коп., у тому числі: 321 грн. 57 коп. індексації, 1375 грн. 40 коп. компенсації за невикористану відпустку, та з якої було утримано та сплачено єдиний соціальний внесок (22196 грн. 97 коп. х 3,6% ) = 799 грн. 09 коп., військовий збір (1909 грн. 51 коп. (заробітна плата за серпень 2014 року, з якого почали утримувати військовий збір) х 1.5%) = 28 грн.

64 коп., та податок з доходів фізичних осіб (22196 грн. 97 коп. 799 грн. 09 коп.) х 15%) = 3209 грн. 68 коп., всього сума утримань становить 4037 грн. 42 коп.

Враховуючи, що із суми нарахованої заробітної плати 22196 грн. 97 коп. були здійсненні відрахування на сплату прибуткового податку та інших обовязкових платежів в сумі 4037 грн. 42 коп., тому загальна сума невиплаченої позивачу ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01 жовтня 2013 року по 07 серпня 2014 року становить 18159 грн. 55 коп. (22196 грн. 97 коп. 4037 грн. 42 коп.).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про інфляцію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ від 13 липня 1991 року, ОСОБА_1 має право на індексацію своєї заробітної плати, яка розраховується на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» № 1078 від 17 липня 2003 року (далі Порядок).

Згідно із ч. 4 вищевказаного Порядку, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Індексація розраховується наступним чином: базовий місяць - січень 2014 року із заробітною платою 2000 грн., прожитковий мінімуму у 2014 році 1218 грн. Індекс інфляції у 2014 році становив: у квітні 1,5%, в травні 3,7%, в червні 7,2%, в липні 11,2%, в серпні 11,2 %.

Таким чином, інфляція заробітної плати ОСОБА_1 становить: за квітень (1218 грн. х 1.5% : 100) = 18 грн. 27 коп., за травень - (1218 грн. х 3,7 % : 100) = 45 грн. 07 коп., за червень - (1218 грн. х 7,2 % :100) = 87 грн. 70 коп., за липень - (1218 грн. х 11,2 % : 100) =

136 грн. 42 коп., за пять робочих днів серпня (1218 грн. х 11,2 % : 100)/20 роб. дн. за місяць) х 5 відпрацьованих роб. дн.) = 34 грн. 11 коп.

Всього індексація грошового доходу ОСОБА_1 складає суму 321 грн. 57 коп.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Згідно із ч. 1 ст. 24 цього ж Закону, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Компенсація за невикористану відпустку ОСОБА_1 становить 1375 грн. 40 коп., виходячи із таких розрахунків.

За відпрацьований період з 01 жовтня 2013 року по 07 серпня 2014 року, тобто за десять місяців, ОСОБА_1 повинна бути надана відпустка тривалістю 20 календарних днів (24 дні щорічної основної відпустки / 12 місяців = по 2 дні за кожний місяць).

Середньоденна заробітна плата за відпрацьований ОСОБА_1 період становить 68 грн. 77 коп. = (20287 грн. 46 коп. (нарахована заробітна плата за період з 01 жовтня 2013 року по 31 липня 2014 року) / 295 днів (кількість календарних днів за вирахуванням святкових та неробочих днів).

20 (календарних днів належної відпустки) х 68 грн. 77 коп. (середньоденної заробітної плати) = 1375 грн. 40 коп.

У ч.1 ст.117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як розяснено у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

За змістом ч.2 ст.117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у звязку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу (абзац другий п. 20 вказаної постанови).

У п. 21 цієї ж постанови Пленуму розяснено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (100-95-п).

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

У п. 8 цієї ж постанови визначено, що середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що ТОВ «Схід ОСОБА_2» у день звільнення ОСОБА_1 з роботи належні їй при звільненні суми не виплатило, розрахунок із нею не провело, суд вважає, що відповідач повинен сплатити на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 жовтня 2013 року по 16 лютого 2016 року в розмірі 57048 грн. 76 коп.

Відповідно до облікової картки: НОМЕР_1 (форми ОК-5) «Індивідуальні відомості про застраховану особу», яка видана 30 жовтня 2014 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Броварах та Броварському районі Київської області, заробітна плата ОСОБА_1 згідно за останні два місяці роботи, що передували звільненню (червень та липень) склала 4000 грн. (2000 грн. + 2000 грн.). У червні та липні 2014 року було 42 робочих днів. (23+19).

Згідно із Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 2000 грн. = (4000 грн. : 2), середньоденна заробітна плата становить 95 грн. 24 коп. = (4000 грн. : 42 роб. дн.).

Враховуючи період затримки розрахунку з 01 жовтня 2013 року по 16 лютого 2016 року, а саме: 23 робочі дні за жовтень, 21 робочий день за листопад, 22 робочі дні за грудень 2013 року, 21 робочий день за січень, по 20 робочих днів за лютий і березень, 21 робочий день за квітень, по 19 робочих днів за травень і червень, 23 робочих дні за липень, 20 робочих днів за серпень, 22 робочих дні за вересень, 23 робочих дні за жовтень, 20 робочих днів за листопад, 18 робочих днів за грудень 2014 року, 20 робочих днів за січень 2015 року, 20 робочих днів за лютий, 21 робочий день за березень, 21 робочий день за квітень, 18 робочих днів за травень, 20 робочих днів за червень, 23 робочих дня за липень, 20 робочих днів за серпень, 22 робочих дня за вересень, 22 робочих дня за жовтень, 21 робочий день за листопад, 23 робочих дня за грудень, 19 робочих днів за січень 2016 року, 12 робочих днів за лютий 2016 року, а всього 599 робочих днів, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 становить 57048 грн. 76 коп. = (599 роб. дн. х 95 грн. 24 коп.).

За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п.п. 2 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не менше ніж за один місяць.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 5, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, позивачі звільняються. За подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

За змістом ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід Держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи наведене вище, ставки судового збору, встановлені у ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із відповідача ТОВ «Схід ОСОБА_2» на користь Держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 752 грн. 08 коп. 1% від суми задоволених вимог майнового характеру (75208,31 = 18159,55 + 57048,76).

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід ОСОБА_2», , на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі за період з 01 жовтня 2013 року по 07 серпня 2014 року в розмірі 18159 грн. (вісімнадцять тисяч сто пятдесят девять) грн. 55 коп.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід ОСОБА_2», , на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 57048 (пятдесят сім тисяч сорок вісім) грн. 76 коп.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Схід ОСОБА_2», , на користь Держави судовий збір у розмірі 752 (сімсот пятдесят дві) грн. 08 коп.

Рішення суду в частині та стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. підлягає негайному виконанню.

На рішення протягом десяти днів може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області.

Суддя В. С. Сердинський