АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2298/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Чех Н.А.
Доповідач - Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» - Оберемка Романа Анатолійовича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк » про визнання кредитного договору припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» про визнання кредитного договору припиненим - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» - Оберемок Роман Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Єврогазбанк» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ПАТ «Європейський газовий банк» звернулось до суду з позовом, посилаючись на те, що 20.12.2010 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 369-201210. Згідно даного договору банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах поворотності, строковості, платності кошти в сумі 1 750 000,00 грн. з терміном погашення до 18.03.2011 року, зі сплатою 30,0 % річних. Протягом дії кредитного договору між банком та позичальником були укладені наступні договори про внесення змін. 18.03.2011 року строк дії договору було продовжено до 18.04.2011 року. З 19.04.2011 року відсоткова ставка встановлена до 60 % річних до дня фактичного погашення боргу. 18.04.2011 року строк дії договору продовжено до 17.05.2011 року. З травня 2011 року відсоткова ставка встановлена в розмірі 60 % річних до дня фактичного погашення боргу. 29.12.2011 року банк змінив суму кредиту до 1 343 335,88 грн., та продовжив строк дії договору до 05.06.2012 року. З 06.06.2012 рокувідсоткова ставка встановлена в розмірі 60 % річних до дня фактичного погашення боргу. 06.06.2012 року банк змінив суму кредиту до 1 750 000,00 грн., строк дії договору до 19.10.2012 року. З 20.10.2012 року відсоткова ставка - 60 % річних. 19.10.2012 року строк дії договору продовжено до 18.10.2013 року. З 19.10.2013 року відсоткова ставка - 60 % річних. Листом від 08.07.2014 року позичальнику було надіслано письмову вимогу про усунення порушень та виконання зобов'язання за кредитним договором. Однак, заборгованість не погашена. Станом на день подачі позову до суду борг складає 473 799,61 грн., який складається з: по основній сумі кредиту - 340 631,62 грн., прострочені проценти - 85 111,26 грн., пеня за несвоєчасне повернення основного кредиту - 42 509,28 грн., пеня за несвоєчасну сплату відсотків - 547,45 грн. В процесі розгляду справи позовні вимоги були збільшені, та позивач просив стягнути борг станом на 17.06.2015 року в розмірі 846 236,53 грн., з яких: борг за кредитом - 340 631,62 грн., борг за відсотками - 335 405,45 грн. (за період з 07.02.2011 року по 16.06.2015 року), пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків - 170 199,46 грн.

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Європейський газовий банк» та просив суд визнати кредитний договір № 369-201210 від 20.12.2010 року, укладений між ним та ПАТ «Єврогазбанк», припиненим з 18.05.2011 року.

Вимоги обґрунтував тим, що 20.12.2010 року між ним та банком був укладений кредитний договір № 369-201210, за яким банк надав не відновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 1 750 000,00 грн., строком до 18.03.2011 року, зі сплатою 30 % річних. Протягом дії кредитного договору між банком та позичальником були укладені наступні договори про внесення змін. 18.03.2011 року строк дії договору було продовжено до 18.04.2011 року. З 19.04.2011 року відсоткова ставка встановлена до 60 % річних до дня фактичного погашення боргу. 18.04.2011 року строк дії договору продовжено до 17.05.2011 року. З травня 2011 року відсоткова ставка встановлена в розмірі 60 % річних до дня фактичного погашення боргу.

29.12.2011 року банк змінив суму кредиту до 1 343 335,88 грн., та продовжив строк дії договору до 05.06.2012 року. З 06.06.2012 року відсоткова ставка встановлена в розмірі 60 % річних до дня фактичного погашення боргу.

06.06.2012 року банк змінив суму кредиту до 1 750 000,00 грн., строк дії договору до 19.10.2012 року. З 20.10.2012 року відсоткова ставка - 60 % річних. 19.10.2013 року строк дії договору продовжено до 18.10.2013 року. З 19.10.2013 року відсоткова ставка - 60 % річних. З вимогами банку він не згоден. Представником банку було надано розрахунок заборгованості по кредитному договору від 20.12.2010 року, згідно якого 18.05.2011 року він (позичальник) повністю погасив перед банком кредитну заборгованість у розмірі 1 750 000,00 грн., а 29.12.2011 року на підставі договору про внесення змін до кредитного договору отримав від банку 1 343 335,88 грн. Після чого банком були отримані платежі: 29.12.2011 року - 162 460,20 грн., 30.01.2012 року - 300 000,00 грн., 06.03.2012 року - 24 006,95 грн., 23.03.2012 року - 68 060,03 грн., 10.05.2012 року - 4 783,98 грн., 05.07.2012 року - 20 763,47 грн., 06.07.2012 року - 46 803,80 грн., 19.07.2012 року - 42 365,62 грн., 30.08.2012 року - 26 793,56 грн., 02.10.2012 року - 33 021,68 грн., 11.10.2012 року - 219 937,88 грн., 16.10.2012 року - 53 707,09 грн., на загальну суму - 1 002 704,26 грн. Тобто, з наданих документів вбачається, що 18.05.2011 року кредитний договір припинив свою дію в силу ст. 599 ЦК України. Видача банком будь-яких коштів після 18.03.2011 року є порушенням договірних зобов'язань, і дані спірні питання регулюються главою 83 ЦК України. Крім того, до підписання додаткової угоди кошти банк йому (наперед) не передавав.

Рішення суду в частині відмови в позовних вимогах ОСОБА_2 не оскаржується, а тому судом не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «Європейський газовий банк», суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 20.12.2010 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 369-201210. Згідно даного договору банк надав позичальнику не відновлювальну відкличну лінію в сумі 1 750 000,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути отримані грошові кошти до 18.03.2011 року, та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 30 % річних. Погашення отриманого кредиту здійснюється позичальником в кінці строку дії договору. Для обліку кредиту банк відкриває позичковий рахунок НОМЕР_2. Видача кредиту здійснюється у строк з 20.12.2010 року до 18.03.2011 року за письмовою заявою позичальника, за згодою банку, шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, або через касу банку. Згідно Додатку № 1 погашення 18.05.2011 року основної суми кредиту становить 1 750 000,00 грн., процентів - 214 315,07 грн.

18.03.2011 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до кредитного договору, відповідно до якого термін дії договору продовжено до 18.04.2011 року. З 19.04.2011 року відсоткова ставка встановлена до 60 % річних до дня фактичного погашення боргу. Згідно Додатку № 2 погашення 18.04.2011 року основної суми кредиту становить 1 750 000,00 грн., процентів - 171 164,38 грн.

18.04.2011 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до кредитного договору, відповідно до якого термін дії договору продовжено до 17.05.2011 року. З 18 травня 2011 року відсоткова ставка встановлена в розмірі 60 % річних до дня фактичного погашення боргу. Згідно Додатку № 3 погашення 17.05.2011 року основної суми кредиту становить 1 750 000,00 грн., процентів -212 876,71 грн.

29.12.2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до кредитного договору, відповідно до якого термін дії договору продовжено до 05.06.2012 року. Змінилася сума кредиту - 1 343 335,88 грн. 06.06.2012 року відсоткова ставка встановлена в розмірі 60 % річних до дня фактичного погашення боргу. Згідно Додатку № 4 погашення 05.06.2012 року основної суми кредиту становить 1 343 335,88 грн., процентів - 175 553,76 грн.

06.06.2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до кредитного договору, відповідно до якого термін дії договору продовжено до 19.10.2012 року. Крім того, змінилася сума кредиту - 1 750 000,00 грн. З 20.10.2012 року відсоткова ставка - 60 % річних. Згідно Додатку № 5 погашення 19.10.2012 року основної суми кредиту становить 784 024,72 грн., процентів - 86 994,52 грн.

19.10.2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін до кредитного договору, відповідно до якого термін дії договору продовжено до 18.10.2013 року. З 19.10.2013 року відсоткова ставка - 60 % річних. Згідно Додатку № 6 погашення 18.10.2013 року основної суми кредиту становить 340 631,62 грн., процентів - 169 662,54 грн.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося стороною відповідача, що сума кредиту становила 1 750 000,00 грн., однак чому розмір кредиту змінився згідно змін від 29.11.2011 року на суму 1 343 335,88 грн., а згідно змін від, 06.06.2012 року на суму 1 750 000,00 грн., представник позивача пояснити в суді першої інстанції не зміг. Посилання на те, що сума в розмірі 1 343 335,88 грн. зазначена як надання та повернення кредиту, приміткою рефінансування простроченої заборгованості, суд не взяв до уваги, оскільки в системі кредитування рефінансування - це повне (часткове) погашення кредиту шляхом отримання нового кредиту під менші відсотки. Як вбачається з матеріалів справи новий кредитний договір між сторонами не укладався.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с. 44 т. 1) вбачається, що 18.05.2011 року кредит у розмірі 1 750 000,00 грн. було повернуто банку. Така ж інформація міститься і у наданій банком виписці по особовому рахунку.

Договір про внесення змін від 29.12.2011 року до кредитного договору (а.с. 9 т. 1), який містить нові умови кредитування (п. 1.1) про надання вже іншої суми кредиту - 1 343 335,88 грн., може свідчити, на думку суду, про наявність між сторонами інших правовідносин, а кредит у сумі 1 750 000, 00 грн. був повернутий банку відповідачем.

З цих підстав судом відмовлено в задоволенні позову банку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

20 грудня 2010 року між ПАТ «Єврогазбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №369-201210.

Отримання грошових коштів відповідачем та існування заборгованості відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав належним чином, тому станом на 17.06.2015 року існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 846 236 грн. 53 коп., з яких : борг за кредитом - 340 631 грн. 62 коп.; борг за відсотками - 335 405 грн. 45 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків - 170 199 грн. 46 коп.

Між кредитором та позичальником був укладений договір про внесення змін до кредитного договору від 29.12.2011 року.

Відповідно до умов договору про внесення змін сторони домовились змінити п. 1.1. кредитного договору №369-201210 року і викласти його у наступній редакції:

«1.1. Банк надає Позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 1 343 335,88 (один мільйон триста сорок три тисячі триста тридцять п'ять) гривень 88 копійок, а Позичальник зобов'язується повернути отримані грошові кошти до «05» червня 2012 року...».

Також 06.06.2012 року між Кредитором та Позичальником був укладений Договір про внесення змін до Кредитного договору(надалі - Договір про внесення змін 2).

Відповідно до умов Договору про внесення змін 2, сторони домовились «змінити п.1.1. Кредитного договору №369-201210 від 20.12.2010 року і викласти його у наступній редакції:

«1.1. Банк надає Позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 1 750 000,00 (один мільйон сімсот п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, а Позичальник зобов'язується повернути отримані грошові кошти до «19» жовтня 2012 року...».

Як вбачається із змісту вказаних Договорів про внесення змін, сторони погодили внести зміни до Кредитного договору в частині ліміту не відновлювальної відкличної кредитної лінії:

1 343 335,48 гривень на період з 29.12.2011 по 05.06.2012;

1 750 000,00 гривень на період з 06.06.2012 по 18.10.2013.

Отже, саме за домовленістю сторін була змінена сума кредиту і це знайшло своє відображення у пунктах Договорів про внесення змін 1 та 2.

Як вбачається, договори про внесення змін стосуються змін саме до кредитного договору від 20.12.2010 року №369-201210, а не іншого договору.

Судом не взято до уваги пояснення представника позивача в тій частині, що це фактично було рефінансування простроченої заборгованості за Кредитним договором, про що зроблена примітка у Розрахунку заборгованості за Кредитним договором. В свою чергу, рефінансування дебіторської заборгованості - це форма реструктуризації активів, що полягає в переведенні дебіторської заборгованості в інші, ліквідні форми оборотних активів: грошові кошти, короткострокові фінансові вкладення тощо.

Окрім того, судом було встановлено, що новий кредитний договір між сторонами не укладався.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За положеннями статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Виходячи з вищенаведених положень закону, колегія суддів вважає, що Договори про внесення змін до Кредитного договору укладені відповідно до вимог цивільного законодавства України.

Договори про внесення змін 1 та 2 є правомірними, визначають та змінюють (залежно від періоду) суму не відновлювальної відкличної кредитної лінії, погоджені сторонами кредитного договору, а договір про внесення змін 1 є рефінансуванням заборгованості за кредитним договором, про що зроблена примітка у розрахунку заборгованості.

З висновком суду про погашення заборгованості відповідачем станом на 18.05.2011 року колегія суддів не погоджується виходячи з наступного.

Суд першої інстанції посилається на розрахунок заборгованості, з якого слідує про погашення кредиту 18.05.2011 року і це знайшло своє підтвердження у виписці банку по особовому рахунку.

Вказане спростовується наступним.

Сума 1 750 000,00 гривень (за дату 18.05.2011, № документу 590710) в розрахунку 06.08.2014 року, яка зазначена як повернення кредиту відображає відповідність руху коштів згідно банківської виписки по особовим рахункам №82 з 20.12.2010 по 18.02.2015 року, де даний запис значиться як перенесення заборгованості на прострочений рахунок (таке призначення платежу відображає несплату кредиту в зазначений термін).

Саме «Призначення платежу» вказує, що відбулося фактичне «Перенесення заборгованості по кредиту на рахунок простроченої заборгованості по кредитному договору № 369-201210 від 20.12.2010 року».

Згідно абз. 11 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

В розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 17.06.2015 року повно відображено рух грошових коштів по особовому рахунку Відповідача (а.с.28-29, т. 2).

Апеляційним судом досліджено розрахунок заборгованості та виписки по особовим рахункам (первинні бухгалтерські документи), в яких відображений дійсний рух грошових коштів по рахунках відповідача, які колегія суддів вважає належним та допустимим доказом наявності заборгованості за кредитним договором, а тому посилання суду першої інстанції лише на розрахунок заборгованості від 06.08.2014 року свідчить про неповне з'ясування судом обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Твердження відповідача щодо погашення заборгованості в розмірі 1750 000, 00 грн. на дату 18.05.2011 року не підтверджено та не доведено доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження своєї позиції (зокрема, платіжні доручення, квитанції тощо).

В апеляційному суді представник відповідача підтвердив, що квитанцій про погашення кредиту у відповідача немає жодної, тому не можуть надати суду. Відсутність у відповідача квитанцій про погашення кредиту на суму 1 750 000, 00 грн. колегія суддів оцінює критично.

В апеляційному суді представник відповідача не заперечував наявність боргу відповідача перед банком в сумі 340 631, 62 грн.

Однак, доводи відповідача про те, що вказана сума 340 631, 62 грн. є безпідставно отриманим майном та підлягає поверненню банку без нарахування відсотків та пені, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказане не підтверджується доказами відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України та не пояснює видачу вказаної суми відповідачу банком без заяви відповідача на видачу вказаних коштів та без укладення будь-якого договору.

Також, вказані твердження відповідача спростовуються листом ОСОБА_2 на ім'я Уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Ковальова В.М., з тексту якого вбачається визнання відповідачем заборгованості за кредитним договором №369-201210 від 20.12.2010 року, укладеним між ним та АТ «Єврогазбанк», станом на 26 серпня 2014 року в розмірі 425 742 грн. 88 коп., в тому числі, заборгованість за кредитом 30361 грн. 62 коп., заборгованість за відсотками 85111 грн. 26 коп.

Також з листа вбачається прохання відповідача ОСОБА_2 призупинити нарахування відсотків за вказаним договором та розглянути можливість реструктуризації його кредитної заборгованості перед АТ «Єврогазбанк» за кредитним договором №369-201210 від 20.12.2010 року.

Відповідачем лист датовано та відправлено банку 26 серпня 2014 року (а.с.193, т. 1).

Таким чином, станом на 26 серпня 2014 року відповідач не посилався на повне погашення ним заборгованості за кредитом 18.05.2011 року в сумі 1 750 000, 00 грн., а навпаки визнавав заборгованість саме за вказаним кредитним договором.

На думку колегії суддів, позиція відповідача в суді першої та апеляційної інстанцій щодо повного погашення ним кредитної заборгованості 18.05.2011 року без надання підтверджуючих документів в сукупності з встановленими обставинами справи направлена на ухилення від погашення кредитної заборгованості.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ «Європейський газовий банк» знайшли підтвердження в суді та підлягають задоволенню, а рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Європейський газовий банк» підлягає скасуванню.

Судові витрати належить розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 309, 313-315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» - Оберемка Романа Анатолійовича - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» () заборгованість за кредитним договором №369-201210 від 20 грудня 2010 року у розмірі 846 236 грн. 53 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 340 631 грн. 62 коп.; заборгованість по відсотках - 335 405 грн. 45 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасну сплату відсотків - 170 199 грн. 46 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 7673 грн. 40 коп. судових витрат в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді: