Справа № 521/6181/15-ц
Номер провадження 2/521/405/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Лічмана Л.Г.

при секретарі Тимофієнко Н.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

21.04.2015 р. ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, у якій зазначила, що під час допиту в якості свідка в Суворовському районному суді м. Одеси у цивільній справі № 523/16002/13-ц за її позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту та договору довічного утримання, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, стягнення моральної шкоди, розповідаючи про відношення ОСОБА_2 до її тітки ОСОБА_5, померлої 14.12.2007 р., відповідач ОСОБА_3 поширила недостовірну інформацію. Зазначені неправдиві відомості, на думку позивача, принижують її честь та гідність.

Їй завдано моральну шкоду, вона відчуває сильні моральні страждання і нервовий стрес через особисту образу, в звязку з чим втратила працездатність, порушився нормальний хід її життя. Позивачу доводиться пояснювати і спростовувати брехню, поширювану відповідачем перед рідними і близькими їй людьми, що вимагає додаткової організації її життя. У ОСОБА_2 порушився сон і погіршилися самопочуття та стан здоровя, без того поганий в її віці. Оцінюючи розмір завданої їй моральної шкоди, ОСОБА_2 виходить з вартості необхідних їй для відновлення здоровя ліків та санаторно-курортного лікування і вважає заявлену суму відшкодування моральної шкоди співрозмірною заподіяним відповідачем неподобствам.

На підставі зазначеного, позивач просила суд зобовязати ОСОБА_3 спростувати шляхом подання письмового спростування до Суворовського районного суду м. Одеси через канцелярію суду наступну розповсюджену нею недостовірну інформацію:

«О том, что пишет ОСОБА_6, все ложно, что она помогала»;

«Они издевались над ОСОБА_7 живой и сейчас мертвой»;

«Все время ОСОБА_8 жалувалась на эту ОСОБА_2, что она систематически приходила устраивала скандалы ОСОБА_8, однажды попросила ОСОБА_8, чтобы пожила её дочь, - и потому уже вдвоём начали издеваться над ОСОБА_7 и она мне позвонила и говорит: «ОСОБА_9, я ОСОБА_10 очень прошу, пожалуйста, приедьте, я уже больше не могу»;

«Она (ОСОБА_11І.) не один раз вызвала милицию на эту ОСОБА_6, которая такие дебоши устраивала ОСОБА_8»;

«Когда ОСОБА_6 пришла, устроила такой дебош в квартире, и было написано заявление начальнику милиции Суворовского района от ОСОБА_11, участника боевых действий, инвалида первой группы, проживающей ІНФОРМАЦІЯ_1. Заявление: «Убедительно прошу ОСОБА_10 вызвать гражданку ОСОБА_12, проживающую ІНФОРМАЦІЯ_2, чтобы она не приходила ко мне и не терроризировала меня»;

«Когда уже заканчивались поминки, я спрашиваю: «ОСОБА_8 а где же Вы будете ночевать?». Она говорит: «Я не знаю, меня здесь не оставляют».

Крім того, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 24 360 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн., а всього 24 603,60 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підримали та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. У запереченнях, наданих суду, зазначила, що позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає на підставі наступного. По-перше, будучи повідомленою про кримінальну відповідальність за надання завідомо недостовірної інформації та за відмову надавати докази під час допиту у якості свідка, вона не могла не давати покази, які підтверджені фактичними даними. Крім того, тільки рішенням Суворовського районного суду м. Одеси буде встановлено, чи приймає суд до уваги її покази, надані нею у судовому засіданні. По-друге, ОСОБА_3 вказала, що покази свідка у суді не є розповсюдженням недостовірної інформації, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі пояснень сторін, наданих ними доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні до них правовідносини.

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа № 523/16002/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту та договору довічного утримання, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, стягнення моральної шкоди.

ОСОБА_2 оспорює заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 та договір довічного утримання укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24.06.2015 року зупинено провадження по справі до розгляду справи Суворовським районним судом м. Одеси. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 23.12.2015 року зазначена ухвала районного суду скасована, справу направлено для продовження розгляду.

04.02.2015 р. у вищезазначеній справі ОСОБА_3 була допитана у якості свідка та дала суду показання, що підтверджується роздруківкою показань свідків з журналу судового засідання, прошитою, пронумерованою та скріпленою гербовою печаткою, за підписом секретаря судового засідання, у цивільній справі № 523/16002/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту та договору довічного утримання, визначення додаткового строку для прийняття спадщини, стягнення моральної шкоди. (т. 1 а.с. 36-89)

З цієї роздруківки видно, що показання ОСОБА_3 зокрема стосуються відносин між ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_5

ОСОБА_2 посилається на те, що ОСОБА_3 показала: «О том, что пишет ОСОБА_6, все ложно, что она помогала» Ця частина показань відображена не точно. ОСОБА_3 показала, що «в исковом заявлении и дополнении все написано ложно, оговорив такого честного, доброго человека как ОСОБА_4 и обозвать его мошенником и обманщиком …» (т. 1 а.с. 85) для суду цілком очевидним є та обставина, що ОСОБА_3 висловила суду власне оціночне судження щодо обставин зазначених у позові та оцінки ОСОБА_4, якого вона вважає чесною і доброю людиною.

Наступні показання ОСОБА_3:

«Они издевались над ОСОБА_7 живой и сейчас мертвой»;

«Все время ОСОБА_8 жалувалась на эту ОСОБА_2, что она систематически приходила устраивала скандалы ОСОБА_8, однажды попросила ОСОБА_8, чтобы пожила её дочь, - и потому уже вдвоём начали издеваться над ОСОБА_7 и она мне позвонила и говорит: «ОСОБА_9, я ОСОБА_10 очень прошу, пожалуйста, приїдьте, я уже больше не могу»;

«Она (ОСОБА_11І.) не один раз вызвала милицию на эту ОСОБА_6, которая такие дебоши устраивала ОСОБА_8»;

«Когда ОСОБА_6 пришла, устроила такой дебош в квартире, и было написано заявление начальнику милиции Суворовского района от ОСОБА_11, участника боевых действий, инвалида первой группы проживающей ІНФОРМАЦІЯ_1. Заявление: «Убедительно прошу ОСОБА_10 вызвать гражданку ОСОБА_12, проживающую ІНФОРМАЦІЯ_2, чтобы она не приходила ко мне и не терроризировала меня», основані на доказах, які ОСОБА_3 намагалась передати головуючому по справі в Суворовському районному суді м. Одеси і які приєднані до справи колегією суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області.

Серед цих доказів є копія заяви ОСОБА_5 від 21.03.2005 р., адресована начальнику міліції Суворовського району м. Одеси з посиланням на наступне: «Наполегливо прошу ОСОБА_10 викликати гр. ОСОБА_2, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_3, щоб вона не приходила до мене і не тероризувала мене, вимагаючи, щоб я поїхала з нею до нотаріальної контори і підписала документи, які вона хоче. Я інвалід першої групи, хворію, її візити до мене приносять моєму здоровю велику шкоду. У мене підвищується цукор, тиск, болить серце, тому, що після її відвідувань я нервую. Я ОСОБА_13 ні про що не просила і мені нічого не потрібно, за мною більше 11 років доглядає сімя ОСОБА_14, яка задовольняє всі мої потреби, ми живемо однією сімєю, ведемо спільне господарство, у нас спільні інтереси в релігійному плані. ОСОБА_10 захистити мене і моїх спадкоємців від відвідин гр. ОСОБА_2 і взяти з неї розписку про те, щоб вона більше не приходила і не приїжджала і не турбувала нас. Все написано вірно з моїх слів моєю довіренною особою ОСОБА_3, про що ставлю свій підпис». (т. 1 а.с. 146)

У відповіді начальника Хаджибейського ВМ Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 11.04.2015 р. повідомлено ОСОБА_5, що її заяву відносно гр. ОСОБА_2 співробітниками розглянуто, в порушенні кримінальної справи відмовлено, з гр. ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду про недопустимість порушення чинного законодавства. (т. 1 а.с. 147)

Позивач та її представник ОСОБА_1, заперечуючи підпис ОСОБА_5 на цій заяві, відмовились надавати відповідні докази на підтвердження своїх заперечень, в тому числі заявляти клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Тому посилання ОСОБА_3 про знущання над ОСОБА_5, про її скарги на поведінку ОСОБА_2 є також оціночними судженнями на інформацію, отриману від ОСОБА_5 та викладених в її заяві.

Останній вислів ОСОБА_3, який просить спростувати ОСОБА_2 стосується її розмови з ОСОБА_5 в день поховання її чоловіка після поминок, які відбулися у будинку ОСОБА_2 ОСОБА_3 показує, що «когда уже заканчивались поминки, я спрашиваю: «ОСОБА_8 а где же Вы будете ночевать?». Она говорит: «Я не знаю, меня здесь не оставляют».

На переконання суду така інформація, сама по собі не порушує особисті немайнові права ОСОБА_2 Ці відомості у показах ОСОБА_3 суд не може розцінити таким чином, що ОСОБА_2 безпричинно відмовила ОСОБА_5 у ночівлі, яку остання потребувала і для якої була складно ночувати в іншому місці. Можливо це було припущенням самої ОСОБА_5 Тому, такі покази ОСОБА_3 не свідчать про погане і неналежне ставлення ОСОБА_2 до її тітки ОСОБА_5 Для протилежного висновку необхідно встановлювати інші обставини, які передували цій розмові і які відбулися після неї. Встановлення цих обставин не входить до предмету доказування за позовом ОСОБА_2

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Це право, відповідно до статті 68 Конституції України, обмежується приписом, про те, що кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї.

Згідно з частинами третьою і шостою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Пунктом 4 ч. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року (далі Постанова) визначено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Ч. 5 п. 15 Постанови визначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

П. 18, 19 Постанови передбачено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Таким чином, інформація в показах ОСОБА_3, яку просить спростувати позивач, відноситься до оціночних суджень, в тому числі щодо інформації отриманої від ОСОБА_5 та викладених в її заяві. Показам ОСОБА_3 про слова ОСОБА_5: «Я не знаю, меня здесь не оставляют.» судом також дана належна оцінка.

ОСОБА_3 не поширила відносно позивача недостовірну інформацію, тобто таку, яка не відповідає дійсності, яка викладена неправдиво та містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності у звязку з їх перекрученням.

Тому суд відмовляє ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації.

В задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди суд також відмовляє з наступних міркувань.

Ця позовна вимога є похідною від вимог про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у позадоговірних відносинах передбачені ст. ст. 23 і 1167 ЦК України. За загальним правилом така відповідальність наступає за наявності протиправності і вини особи, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Дача показань у судовому засіданні не являється протиправними, винними і не тягнуть відповідальності у виді стягнення моральної шкоди.

Судом не встановлено, що внаслідок порушення прав ОСОБА_2, у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї, яка виразилась у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації, позивачу завдана моральна шкода. Безумовно, у ОСОБА_2 були моральні переживання внаслідок інформації, проголошеної ОСОБА_3 у судовому засіданні, однак зазначені відомості лише спростовують позицію ОСОБА_2 у цивільній справі, що перебуває у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси, суперечить її позиції у цій справі, а її переживання, порушення сну і погіршення самопочуття та стану здоровя повязано з наявністю цивільної справи на відновлення її прав у звязку з позбавлення її спадщини піля смерті ОСОБА_5

Оскільки судом не встановлено розповсюдження відповідачем негативної та недостовірної інформації щодо позивача, яка порушує її честь, гідність та ділову репутацію, суд приходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позов, суд також керувався ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі вищезазначеного, повно і всебічно зясувавши обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст. 60, 209, 212-215, 256-259 ЦПК України, -

С У Д

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

С У Д Д Я: