АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1315/16 Головуючий 1 інст. - Горчакова О.І.
Справа № 644/7047/15-ц
Категорія: право власності Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Харківської міської ради, Публічного акціонерного товариства «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе» про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а:

В липні 2015 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися у суд із позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

На обґрунтування позивачі вказали, що на підставі сумісного рішення адміністрації та профспілкового комітету Відкритого акціонерного товариства «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе» (далі ВАТ «ХТЗ»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Харківський тракторний завод ім. С.Орджонікідзе» (далі ПАТ «ХТЗ»), від 19 жовтня 2000 року їм була надана квартира АДРЕСА_1 загальною площею 41,5 кв. м. В січні 2001 року вони вселилися туди, проживають в цьому житлі без реєстрації та утримують його.

Посилаючись на підстави, передбачені ч. 1 ст. 344 ЦК України, просили визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

В жовтні 2015 року позов було уточнено, відповідачем зазначено ПАТ «ХТЗ».

ПАТ «ХТЗ» в особі свого представника позов не визнало, посилаючись на те, що спірний будинок на підставі рішення Х1Х сесії ХХШ скликання Орджонкідзевської районної ради м. Харкова від 22 березня 2001 року передано у власність територіальної громади Орджонікідзевського району м. Харкова, що виключає визнання права власності за іншою особою в порядку набувальної давності.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначають, що суд не прийняв до уваги обставини добросовісного володіння спірним житлом, а також те, що вони неодноразово звертались до виконкомів органів місцевого самоврядування з питанням про визнання за ними права власності на вказану квартиру, але отримували відмови.

Відповідачі рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи, і які у відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач, є: законний обєкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 9 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набуальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала

і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження

майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом

всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. ч. 2 ст. 344 ЦК України).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 перебував у трудових стосунках з ВАТ «ХТЗ».

З 16 січня 1990 року позивачі зареєстровані в ІНФОРМАЦІЯ_1, де займають дві кімнати № 18 та № 19 (а. с. 61-64).

З 1993 року ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку за місцем роботи. На підставі сумісного рішення адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «ХТЗ», правонаступником якого є ПАТ «ХТЗ», від 19 жовтня 2000 року ОСОБА_1 на склад сімї з чотирьох осіб (він, дружина, дві доньки) тимчасово в порядку поліпшення житлових умов була надана квартира АДРЕСА_1 загальною площею 40,2 кв. м., житловою площею 33,7 кв. м., без кухні.

Рішенням житлової комісії Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова від 17 січня 2001 року № 1 було затверджено протокол ВАТ «ХТЗ» про надання вказаної квартири ОСОБА_1

В січні 2001 року сімя ОСОБА_1 вселилися в дане житло.

09 лютого 2001 року ОСОБА_1 звільнився з роботи за власним бажанням. У звязку з цим 19 лютого 2001 року адміністрація ВАТ «ХТЗ», правонаступником якого є ПАТ «ХТЗ», звернулася до Орджонікідзевського райвиконкому з проханням не видавати ордер на пірну квартиру.

Згідно рішення Х1У сесії ХХШ скликання Орджонікідзевської районної ради м. Харкова від 11 травня 2000 року будинок № 18 по вулиці Миру передано до комунальної власності територіальної громади Орджонікідзевського району м. Харкова.

Рішенням житлової комісії райвиконкому від 20 лютого 2001 року було скасовано рішення житлової комісії від 17 січня 2001 року, а рішенням Орджонікідзевського райвиконкому від 05 березня 2002 року № 46 квартира АДРЕСА_1 включена до числа службового житлового фонду.

Рішенням адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «ХТЗ», правонаступником якого є ПАТ «ХТЗ», від 25 квітня 2002 року ОСОБА_1 знятий з черги на отримання житла.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 січня 2008 року в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права користування житловим приміщенням відмовлено. Зустрічний позов Виконавчого комітету Орджонікідзевської районної в м. Харкові ради про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без надання іншого житлового приміщення задоволено.

12 квітня 2010 року на виконанні Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходився виконавчий лист, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1.

В суді апеляційної інстанції позивачі пояснили, що вони проживають в спірному житлі та несуть витрати на утимання цього майна.

При цьому ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є співвласниками кімнат № 18, № 19 у будинку готельного типу № 56 по вул. Академіка Філіппова в м. Харкові на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 вересня 2008 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради за реєстраційним № 8-08-290474.

На даний час сімя ОСОБА_1 не перебуває на обліку за місцем реєстрації.

Повно та всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази відповідно до вимог статей 212-214 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачами в порядку набувальної давності.

Доводи апеляційної скарги про відсутність іншого житла та тимчасову реєстрацію в гуртожитку не є безумовною підставою для визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на цю квартиру. Згідно довідки Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 07 жовтня 2015 року № 1902286 станом на 31 грудня 2012 року житловий будинок літ. «А-4» № 18 по вулиці Миру в м. Харкові в цілому зареєстровано за ПАТ «ХТЗ» на підставі рішення Орджонікідзевського райвиконкому № 65 від 03 березня 1992 року; право власності окремо на спірну квартиру не зареєстровано. Отже за наявності власника, право власності якого не припинено, підстав для визнання права власності за позивачами в порядку набувальної давності немає.

Посилання на неодноразові звернення до виконкомів органів місцевого самоврядування з питанням про визнання права власності на вказану квартиру на висновки суду не впливають.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

ОСОБА_6