Справа № 161/5863/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В.В.
Провадження № 22-ц/773/1490/16 Категорія: 81 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Грушицького А.І.,

секретар - Шугалова О.М.,

з участю заявника - ОСОБА_1,

державного виконавця - Копетюка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність заступника начальника відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Пироги Сергія Степановича та скасування постанови за апеляційною скаргою Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

30 квітня 2016 року (згідно відмітки поштового штампа) ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою посилаючись на те, що на виконанні у Луцькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області перебувало виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом на підставі рішення суду від 21.09.2011 року про стягнення з боржника ОСОБА_3 на його користь грошових коштів. У червні 2012 року за поданням державного виконавця був оголошений розшук боржника, а в березні 2015 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, яка ухвалою Луцького міськрайонного суду від 09.06.2015 року скасована.

Лише 17 лютого 2016 року, а не протягом трьох днів після ухвали суду заступник начальника відділу ДВС Луцького РУЮ Пирога С.С. виніс постанову про відновлення виконавчого провадження, свідомо затягуючи вчинення такої процесуальної дії, чим допустив бездіяльність.

Не проводячи будь-яких дій по виконанню рішення суду, не дивлячись на те, що боржник був оголошений у розшук і в судовому порядку розшук боржника не скасований, заступник начальника Пирога С.С. повторно 15 квітня 2016 року виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві, яку він отримав 20 квітня 2016 року.

Враховуючи наведене, просив визнати протиправною бездіяльність заступника начальнику відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Пироги С.С. по виконанню судового рішення та скасувати постанову від 15 квітня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконавчому провадженню ВП № 29854482.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 17 серпня 2016 року скаргу задоволено.

Визнано бездіяльність заступника начальника відділу ДВС Луцького РУЮ Пироги С.С. по виконанню рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2011 року протиправною та скасовано постанову від 15 квітня 2016 року про повернення виконавчого документа.

Стягнуто з відділу ДВС Луцького РУЮ в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі Луцький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати цю ухвалу та постановити нову - про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1.

У судовому засіданні представник Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив та просить її відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду - до скасування з таких підстав.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що постанова заступника начальника відділу ДВС Луцького РУЮ Пироги С.С. від 15 квітня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві була винесена з грубим порушенням прав скаржника та положень Закону України «Про виконавче провадження», чого суб'єкт оскарження в порушення вимог ст.60 ЦПК України не спростував.

Проте, такі висновки суду зроблені передчасно, з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як передбачено ч.ч.1, 3 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст.386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується.

Визнаючи явку державного виконавця обов'язковою, суд першої інстанції в порушення вимог ст.386 ЦПК України, яка не надає права розглядати справу у відсутності будь-кого із осіб, розглянув справу за відсутності представника суб'єкта оскарження. А при його явці у судове засідання 24.06.2016 року суд лише обмежився вирішенням заяви ОСОБА_1 про відвід судді (а.с.36-40). Цим самим не скористався можливістю дослідження матеріалів виконавчого провадження.

Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, у тому числі на підставі виданих судами виконавчих листів (п.1 ч.2 ст.17).

Відповідно до ч.1 ст.51 Закону, у разі якщо постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох

робочих днів з дня надходження рішення суду чи виконавчого документа.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою заступника начальника відділу ДВС Луцького РУЮ Пироги С.С. від 17.02.2016 року відновлено виконавче провадження ВП № 29854482, яке відкрите для виконання виконавчого листа № 2-3903 від 21.09.2011 року, виданого Луцьким міськрайонним судом з приводу виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 81749,54 грн. боргу (а.с.6). Зі змісту постанови вбачається, що виконавче провадження відновлено на підставі поданої 12.02.2016 року заяви стягувача із наданням одночасно оригіналу виконавчого документа.

Враховуючи наведені вище норми права, а саме те, що виконуватися державним виконавцем може лише оригінал виконавчого документа, який після 30.03.2015 року знаходився у стягувача, а також відсутність доказів про надіслання судом на адресу державного виконавця ухвали від 09.06.2015 року, якою скасовано постанову від 30.03.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, подання стягувачем оригіналу виконавчого листа із заявою про відновлення виконавчого провадження лише 12.02.2016 року, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність скарги ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо несвоєчасного відновлення виконавчого провадження.

Із приєднаних до апеляційної скарги копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що після відновлення виконавчого провадження державним виконавцем на підставі ст.11 Закону вжито заходи для примусового виконання рішення (101-118). Крім того, були залишені в силі арешт майна боржника та інші попередньо вчинені заходи примусового виконання рішення.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 не зміг конкретизувати, які ж саме заходи примусового виконання рішення державним виконавцем вчинені не були.

У постанові від 15.04.2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві державний виконавець перерахував вчинені ним заходи примусового виконання рішення та мотивував підстави для повернення виконавчого документа стягувачеві - п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.4), згідно якого виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Про те, що оголошувався та здійснювався розшук і боржника, і його майна підтвердив у судовому засіданні і сам заявник.

Колегія суддів приходить до висновку, що винесенням державним виконавцем 15.04.2016 року постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві не порушено прав чи свобод заявника ОСОБА_1, оскільки згідно ч.5 ст.47 Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. І цей строк для заявника іще не пройшов. Крім того, при поверненні виконавчого документа стягувачеві арешт та інші заходи примусового виконання рішення залишаються в силі, про що зазначено і в самій постанові від 15.04.2016 року (п.2 резолютивної частини).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що викладені у скарзі вимоги заявника ОСОБА_1 є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Оскільки судом першої інстанції скаргу було вирішено з порушенням норм матеріального та процесуального права, то відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України це є підставою для скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні скарги стягувача.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 серпня 2016 року в даній справі скасувати та постановити нову ухвалу.

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність заступника начальника відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Пироги Сергія Степановича та скасування постанови від 15 квітня 2016 року про повернення виконавчого документа.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді