Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_3 про визнання відповідача таким, що втратив право користування кімнатою, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2015 року,

встановила:

У грудні 2013 року виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 19 квітня 2010 року №280 гуртожиток по АДРЕСА_2 було прийнято в комунальну власність та передано на баланс ЖЕО №3, a пізніше згідно рішення від 31 січня 2012 року на баланс КП «Дирекція замовника». У кімнаті АДРЕСА_2 зареєстровані двоє осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які є наймачами ліжко-місць. 8 лютого 2002 року ОСОБА_3 було видано ордер. З липня 2012 року по серпень 2013 року було обстежено дану кімнату і комісією встановлено відсутність ОСОБА_3, його речей та факт тривалого непроживання.

Ураховуючи наведене, просив визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування кімнатою АДРЕСА_2.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 3 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від

31 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування кімнатою АДРЕСА_2. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Установлено, що на підставі рішення Івано-Франківської міської ради від 19 квітня 2010 року №280 гуртожиток по АДРЕСА_2 було прийнято в комунальну власність та передано на баланс ЖЕО №3, a пізніше згідно рішення від 31 січня 2012 року на баланс КП «Дирекція замовника».

У кімнаті АДРЕСА_2 зареєстровані двоє осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які є наймачами ліжко-місць.

8 лютого 2002 року ОСОБА_3 було видано ордер.

У 2006 році ОСОБА_3 одружився та з сім'єю проживає по

АДРЕСА_1.

Заявляючи у грудні 2013 року позов про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, на підставі ст. 71 ЖК України, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради посилався на його відсутність у цій кімнаті без поважних причин з липня 2012 року по серпень 2013 року.

Задовольняючи вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із доведеності зазначених позивачем фактів.

Так, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 71, ст. 72 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Виходячи зі змісту норм ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суди повинні встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст. 71 ЖК України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту відсутності останнього у спірній кімнаті понад шість місяців без поважних причин.

Обґрунтовуючи ці факти, апеляційний суд посилався на акти від

17 липня 2012 року, 27 вересня 2012 року, 20 листопада 2012 року,

20 лютого 2013 року, 23 серпня 2013 року, пояснення колишнього співмешканця ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_3, який зазначав, що з 2012 року проживає разом із сім'єю у квартирі дружини по АДРЕСА_1, а спірна кімната потрібна як резервне житло.

Доводи касаційної скарги щодо незастосування апеляційним судом положень ст. 132 ЖК УРСР та невідповідності висновку апеляційного суду правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від

24 червня 2015 року(справа №6-191цс15), не заслуговують на увагу, оскільки містить різні фактичних обставини справи.

Таким чином, оцінюючи зазначені докази в їх сукупності відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 понад шести місяців у кімнаті без поважних причин не проживав, нею не цікавився, що відповідно до

ст. ст. 71, 72 ЖК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська