Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

ПаріновоїІ.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути на свою користь із ОСОБА_4 борг за договором позики від 09 квітня 2009 року № 1458 у сумі, еквівалентній 65 211 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, та передбачену договором неустойку у сумі 6 019 031 грн 52 коп., а також судові витрати у справі.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 09 квітня 2009 року він надав відповідачу у борг 54 400 доларів США на підставі відповідного договору позики. Згідно з умовами цього договору відповідач зобов'язався повернути йому борг не пізніше 09 квітня 2010 року в установлені п. 1 договору позики порядку та строки, а саме: не пізніше 09 травня 2009 року - 1 200 доларів США; не пізніше 09 червня 2009 року - 1 200 доларів США; не пізніше 09 липня 2009 року - 1 200 доларів США; не пізніше 09 серпня 2009 року - 1 200 доларів США; не пізніше 09 вересня 2009 року - 1 200 доларів США; не пізніше 09 жовтня 2009 року - 1 200 доларів США; не пізніше 09 листопада 2009 року - 1 200 доларів США; не пізніше 09 грудня 2009 року - 1 200 доларів США; не пізніше 09 січня 2010 року - 1 200 доларів США; не пізніше 09 лютого 2010 року - 1 200 доларів США; не пізніше 09 березня 2010 року - 1 200 доларів США; не пізніше 09 квітня 2010 року - 41 200 доларів США.

Зазначив, що відповідач грубо порушила взяті на себе зобов'язання і в період із 09 квітня 2009 року до 26 вересня 2012 року повернула лише 8 600 доларів США. У зв'язку з цим 08 січня 2013 року позивач через свого представника направив відповідачу вимогу про виконання в натурі зобов'язання за договором позики від 09 квітня 2009 року, повернення боргу, сплату процентів і неустойки, яка була направлена на всі можливі її адреси. Станом на час складання і надсилання 08 січня 2013 року на адресу відповідача вимоги про виконання нею зобов'язань сума боргу складала 45 800 доларів США, сума процентів за користування коштами за період із 09 квітня 2009 року до 08 січня 2013 року становила 15 523 доларів США, сума трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов'язань із повернення боргу за період із 15 вересня 2009 року до 08 січня 2013 року - дня складання і надіслання вимоги про виконання в натурі зобов'язань становила 3 888 доларів США, а загальна сума боргу станом на 08 січня 2013 року складала 65 211 доларів США. Так, 09 лютого 2013 року відповідач сплатила 2 000 доларів США, а 29 березня 2013 року - 2 500 доларів США у рахунок часткової сплати нарахованої неустойки за неналежне виконання нею своїх зобов'язань із повернення позики і знову припинила повертати борг. Крім того, позивач зазначив, що у договорі сторони домовилися, що за прострочення будь-якого строку виконання зобов'язання по поверненню позики відповідач повинна сплатити неустойку в розмірі 5 тис. грн за кожен день прострочення, починаючи з шостого дня прострочення, тобто загальний розмір нарахованої неустойки за період із 15 вересня 2009 року до 08 січня 2013 року складає 6 055 000 грн. Отримані 09 лютого 2013 року від відповідача кошти в розмірі 2 000 доларів США, що еквівалентно 15 986 грн, та 29 березня 2013 року в розмірі 2 500 доларів США, що еквівалентно 19 982 грн 50 коп., відраховуються від загальної суми неустойки, таким чином загальний розмір неустойки складає 6 019 031 грн 52 коп.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 основний борг за договором позики від 09 квітня 2009 року № 1458 у сумі, еквівалентній 65 211 доларів США за курсом НБУ, неустойку у сумі 6 019 031 грн 52 коп. та судовий збір у сумі 3 441 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2015 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2015 року змінено заочне рішення суду першої інстанції, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 основний борг за договором позики від 09 квітня 2009 року № 1458 у сумі 55 167,41 доларів США, що еквівалентно 1 268 298 грн 76 коп., та неустойку у сумі 1 200 000 грн.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте рішення судів першої й апеляційної інстанцій зазначеним нормам процесуального права не відповідають.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки-повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов'язковою.

Згідно із ч. 4 вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Частиною 4 указаної вище статті передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Із матеріалів справи вбачається, що справа в суді першої інстанції була розглянута за відсутності відповідача ОСОБА_4 із ухваленням заочного рішення у справі.

Однак, ухвалюючи заочне рішення, суд першої інстанції всупереч вищезазначеному не звернув уваги, що у справі відсутні відомості про належне повідомлення відповідача ОСОБА_4 про час і місце слухання справи відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України, а саме: відсутні відомості, що їй вручена судова повістка разом із копіями матеріалів позовної заяви.

Суд дійшов передчасного висновку про необхідність ухвалення заочного рішення у справі згідно зі ст. 224 ЦПК України, при цьому помилково зазначив у рішенні, що відповідач повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи.

Розглянувши справу за відсутності відповідача ОСОБА_4, суд порушив її конституційне право на участь у судовому засіданні та не взяв до уваги вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, не з'ясував її позиції та доводів заперечень і не забезпечив їй можливості обґрунтувати свої твердження.

Щодо рішень судів по суті вирішеного спору слід зазначити наступне.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, з висновками якого частково погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідач порушив взяті за договором позики зобов'язання щодо вчасного погашення кредиту та процентів, що призвело до утворення заборгованості.

Проте із висновками суду першої інстанції у частині визначення розміру заборгованості не погодився апеляційний суд з огляду на наступне.

Судом установлено, що за договором позики від 09 квітня 2009 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 54 400 доларів США на строк до 09 квітня 2010 року.

Крім того, установлено, що ОСОБА_4 повернула ОСОБА_3 позику у сумі 17 800 доларів США, а саме: 13 травня 2009 року - 1 200 доларів США; 10 червня 2009 року - 1 200 доларів США; 09 липня 2009 року - 1 200 доларів США; 09 серпня 2009 року - 1 200 доларів США; 09 вересня 2009 року - 1 100 доларів США; 08 квітня 2010 року - 1 700 доларів США; 08 липня 2010 року - 850 доларів США; 08 серпня 2010 року - 1 700 доларів США; 13 жовтня 2010 року - 1 300 доларів США; 26 жовтня 2010 року - 850 доларів США; 09 листопада 2010 року - 1 300 доларів США; 26 листопада 2010 року - 1 700 доларів США; 09 грудня 2010 року - 2 500 доларів США.

Таким чином, залишок боргу за договором позики від 09 квітня 2009 року склав 36 600 доларів США; за процентами за період із 09 квітня 2009 року до 08 січня 2013 року - 15 523 доларів США; три проценти річних за прострочення виконання зобов'язання за період із 09 квітня 2010 року до 09 грудня 2010 року у сумі 761,17 доларів США, а за період із 10 грудня 2010 року до 08 січня 2013 року - 2 283,24 доларів США, а всього станом на 08 січня 2013 року - 55 167,41 доларів США, що еквівалентно 1 268 298 грн 76 коп.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Такої правової позиції дійшов Верховний Суд України, зокрема у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України; суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Разом із тим відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 листопада 2014 року у справі № 6-160цс14, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення; позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу; у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом із нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті; несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів; відповідно до вимог ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Однак вищевикладене залишилося поза увагою й відповідною правовою оцінкою суду першої інстанції, який на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не надав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, крім того, удостатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Зокрема, суд залишив поза увагою ту обставину, що за умовами укладеного між сторонами у справі договору позики погашення боргу повинно здійснюватися щомісячними платежами і на це звертала увагу апеляційного суду відповідач в апеляційній скарзі, проте суд безпідставно відхилив ці доводи та не дослідив питання про розмір заборгованості із врахуванням цих обставин, а без їх перевірки передчасним є висновок апеляційного суду про непропущення позовної давності щодо щомісячних платежів, а також щодо розміру неустойки.

У зв'язку із цим передчасним є висновок апеляційного суду про необхідність зменшення розміру неустойки до 1 200 000 грн згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Таким чином, переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд усупереч вимогам ст. ст. 303, 304, 309, 316 ЦПК України не перевірив у достатньому обсязі доводів апеляційної скарги та законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій всупереч вимогам ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалені у справі рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 02 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак