Справа № 530/1468/16-ц
Номер провадження 6/530/17/16
УХВАЛА

іменем України

28.10.2016 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Должко С.Р. розглянувши подання в.о. начальника Зіньківського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи ОСОБА_2 за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

В.о. начальника Зіньківського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1. З подання вбачається, що на виконанні у Зіньківському районному відділі державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області знаходяться виконавчі провадження № за ЄДРВП 50149861, 50150097, відкрите 11.02.2016 року з виконання виконавчого листа №530/1129/15-ц від 21.09.2015 р. виданого Зіньківський районний суд Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 боргу 151454,91 грн. на користь ПАТ КБ " ПриватБанк".

Боржник ОСОБА_2 борг не сплачує, внаслідок чого в.о. начальника Зіньківського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 перевірено майновий стан боржника, направлено виклики, але боржник ОСОБА_2 протягом 8 місяців рішення суду невиконує, внаслідок чого утворилася заборгованість 151454,91 грн. на користь ПАТ КБ " ПриватБанк".Враховуючи, що протягом року рішення суду боржником ОСОБА_2 не виконується, а також те, що боржник ухиляється від виконання рішення, тому в.о. начальника Зіньківського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Згідно ст.377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень інших органів вирішується судом за місцем знаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що подання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Статтею 11 Закону України Про виконавче провадження визначено, що державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобовязань.

Судом встановлено, що на виконанні у Зіньківському районному відділі державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області знаходяться виконавчі провадження № за ЄДРВП 50149861, 50150097з примусового виконання виконавчого листа №530/1129/15-ц від 21.09.2015 року виданого Зіньківським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 боргу 151454,91 грн. на користь ПАТ КБ " ПриватБанк".

У відповідності до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України,за винятком обмежень,які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97 визначено, що на здійснення права кожного залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.6 цього Закону, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Частиною другою ст.6 цього Закону передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Згідно п.19 ч.3 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника юридичної особи за межі України до виконання зобовязань, покладених на нього рішенням.

У проведеному 01.02.2013 року Верховним Судом України аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Таким чином, поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З матеріалів виконавчого провадження та наявних у справі доказів не вбачається наявність факту свідомого ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, проте, вбачається, що це невиконання зумовлене об'єктивними причинами, зокрема, відсутністю майна, як вказано в поданні, відсутність місця роботи, крім цього державним виконавцем до подання не додані та нічим не підтверджені запити направлені до Опішнянської селищної ради, Зіньківського району, Полтавської області, відділу Держгеокадастру у Зіньківському районі, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів щодо виявлення зареєстрованого за ОСОБА_2 нерухомого майна, земельних ділянок, паю, місця роботи, сільськогосподарської (будівельної) техніки, транспортних засобів ,не встановлено та не надано доказів стосовно того, чи працює дана особа та чи має вона який-небудь заробіток (дохід). Також, із наявних у матеріалах справи документах не вбачається рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення про отримання ОСОБА_2 постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, а, відтак, їх не можна вважати достатніми доказами щодо надіслання та одержання ОСОБА_2 вказаних постанов з визначеним у них терміном для самостійного виконання судових рішень, крім цього з матеріалів подання не вбачається, доказів того, що державний виконавець здійснював виїзд за місцем проживання боржника. Так як сам акт від 17.08.2016 року складений в.о. начальника Зіньківського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 без присутності понятих, які перебачені чиним законодавством не є належним доказом.

Враховуючи вище викладене та те, що державним виконавцем не надано достатніх та належних доказів, які неспростовно б свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом, а також достовірних відомостей про обізнаність боржника з наявністю відкритого виконавчого провадження та строками його добровільного виконання, а також враховуючи суму заборгованості, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні підстави для задоволення подання в.о. начальника Зіньківського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника- фізичної особи за межі України ОСОБА_2.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209-210 ЦПК України, статті 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу N4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання в.о. начальника Зіньківського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвали суду може бути подано протягом пяти днів.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_3

Секретар - Н.І.Бедюх