Справа № 357/2304/16-ц
У Х В А Л А

19.02.2016 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Бондаренко О. В. розглянувши заяву ОСОБА_1, про забезпечення позову -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась до суду з даною заявою мотивуючи тим, що вона являється спадкоємцем за заповітом від 30.12.2015 року на спадкове майно ОСОБА_2, який помер 04.01.2016 року, а саме: квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2. 18.01.2016 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу № 1/2016, номер у спадковому реєстрі 42696277. Їй відомо, що 27.12.2006 року між ОСОБА_2 та його сином ОСОБА_3 було укладено Договір довічного утримання, за яким було передано у власність останньому квартиру АДРЕСА_1. Державним нотаріусом Другої Білоцерківської нотаріальної контори Київської області у звязку з посвідченням Договору довічного утримання, було накладено заборону на відчуження вказаної квартири. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.11.20015 року, яке набрало законної сили 21.11.2015 року, вказаний договір було розірвано та визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2. Незважаючи на ці обставини, син спадкодавця ОСОБА_3 вживає всіляких заходів задля того, щоб залишити зазначену квартиру собі за договором довічного утримання, який визнано недійсним і у неї, як спадкоємця за заповітом виникають вагомі підстави вважати, що вказана квартира може бути відчужена ним у випадку зняття заборони на відчуження квартири. 09.02.2016 року вона звернулась до приватного нотаріуса із завою про вжиття заходів щодо охорони спадкового майна до закінчення строку, встановленого законом для прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у вчиненні таких дій, тому вона звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_3, про оскарження нотаріальної дії та зобовязання вчинити нотаріальну дію. Тому, заявник просить з метою збереження спадкового майна та забезпечення позову, виключення можливості заволодіння спадковим майном ОСОБА_3 та продажу ним квартири третім особам, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, а якщо невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заява про забезпечення позову повинна відповідати вимогам ст. 151 ЦПК України, а саме повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

В ч. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» зазначено, що відповідно до частини першої статті 153 ЦПК заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі. У звязку з цим вжиття заходів забезпечення позову можливе не лише при проведенні попереднього судового засідання, здійсненні процесуальних дій з підготовки справи до судового розгляду чи під час судового розгляду, а й одночасно з відкриттям провадження у справі чи після постановлення такої ухвали. Винятком є заява про забезпечення позову з метою запобігання порушення права інтелектуальної власності, яка може бути подана та підлягає розгляду до подання позовної заяви (частина четверта статті 151 ЦПК). Заява про забезпечення позову за змістом повинна відповідати вимогам частини другої статті 151 ЦПК.

ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 18.02.2016 року з позовом в якому просить визнати відмову, яка міститься у листі від 11.02.2016 року за № 14/01-16, приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у вжитті заходів щодо охорони спадкового майна не правочинною та зобовязати приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вжити заходів щодо охорони спадкового майна за спадковою справою № 1/2016, номер у спадковому реєстрі 42696277, а саме: квартири АДРЕСА_1.

19.02.2016 року ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків відповідно до вимог ст. ст. 119-120 ЦПК України.

Отже, оскільки провадження у справі не відкрито в звязку з наданням позивачу строку для усуненням недоліків позовної заяви, вжиття заходів забезпечення позову може бути вирішено на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження.

Також, з позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що відповідачем у справі є приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_4, а не ОСОБА_3; предметом позову є рішення нотаріуса про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень та зобов»язання нотаріуса вчинити дії щодо охорони спадкового майна.

Отже, заява про забезпечення позову повинна містити обставини щодо вчинення відповідачем у справі дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а в даній заяві не зазначено відомостей про те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

За таких обставин, накладення арешту на майно, яке не належить відповідачу, суперечитиме вимогам п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК, згідно з якою позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову: зясувати обсяг позовних вимог; дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заява про забезпечення позову не підтверджена доказами наявності фактичних обставин про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, тощо), а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Оскільки заява про забезпечення позову подано без додержання вимог ст.151 ЦПК України, вона підлягає поверненню заявнику в порядку ч.8 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви.

ОСОБА_1, згідно із квитанцією № 9 від 18.02.2016 року сплатила при подачі заяви про забезпечення позову судовий збір в розмірі 275,60 грн., отже вона має право на повернення судового збору після подання до суду відповідного клопотання.

Керуючись ст.ст. 151- 153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1, про забезпечення позову повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її отримання шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_5