АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2526/16 Справа № 201/8494/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Єлізаренко І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Єлізаренко І.А.

суддів - Гайдук В.І., Ремеза В.А.

за участі секретаря - Гулієва М.І. о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, повернення суми депозитного вкладу і стягнення грошових сум та витрат,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача, повернення суми депозитного вкладу і стягнення грошових сум та витрат.

В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи уточнювалися, позивач посилалася на те, що 11 лютого 2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк», в регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в м.Сімферополі філії Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено договір банківського вкладу №SAMDN0084 на суму 1 000 доларів США, строком до 11 лютого 2014 року включно, та виплатою 8,5% річних на суму вкладу. Додаткові угоди не укладалися. На теперішній час строк дії вказаного договору закінчився. Вона звернулася до банку з вимогою про повернення їй суми депозитного вкладу, але зазначена вимога банком не виконана, тому просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь суму внеску у розмірі 1 000 доларів США, суму процентів за фактичну кількість днів користування внеском протягом дії договору з 12 лютого 2014 року по 07 вересня 2014 року у розмірі 48,44 доларів США, суму процентів за фактичну кількість днів користування внеском після закінчення дії договору з 09 вересня 2014 року по 30 липня 2015 року у розмірі 104,33 доларів США, суму трьох відсотків річних за фактичну кількість днів користування внеском протягом дії договору та після його закінчення за період з 12 лютого 2014 року по 30 листопада 2015 року у розмірі 53,92 доларів США, суму інфляційних втрат за період з 12 лютого 2014 року по 30 жовтня 2015 року у розмірі 739 доларів США.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 січня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи 11 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN0084 «Стандарт» на суму 1 000 доларів США, строком до 11 лютого 2014 року включно, та виплатою 8,5% річних на суму вкладу (а.с.7).

Згідно копії квитанції позивачем на рахунок відповідача було внесено грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США (а.с.8).

Позивач ОСОБА_2 05 вересня 2014 року звернулася до банку з письмовою вимогою щодо видачі їй вказаного вкладу за вищезазначеним договором, проте така вимога була залишена без задоволення та було запропоновано банком зустрітися з відповідальним співробітником банку з метою здійснення реструктуризації вкладу позивача (а.с. 11, 13).

В подальшому позивач зверталася до банку з такими ж вимогами та її вимоги були залишені без задоволення (а.с. 14, 15, 16, 17).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2суд першої інстанції посилався на те, що в матеріалах справи відсутні оригінал договору банківського вкладу та оригінал квитанції про внесення грошових коштів, позивач не надала суду належних та допустимих доказів відкриття депозитного рахунку у відповідача, знаходження залишку спірних грошових сум на депозитному рахунку на час розгляду справи, позивачем належним чином не доведено дотримання порядку звернення до банку із заявою про повернення грошових вкладів, оскільки виплата грошових коштів по депозитним вкладам не проводиться за заявою надісланою поштою, однак, погодитися з такими висновками суду не можливо, оскільки суд дійшов них через порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Згідно ч.2 ст.1066 ЦК України банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право розпоряджатися такими коштами.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п.1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п.1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п.1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року №174, зареєстрованої в Міністерстві і юстиції України 25 червня 2011 року за №790/19528, встановлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним і підписом САБ.

Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на

вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової

операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи 11 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір банківського вкладу № SAMDN0084 «Стандарт» на суму 1 000 доларів США, строком до 11 лютого 2014 року включно, та виплатою 8,5% річних на суму вкладу (а.с.7).

Згідно копії квитанції позивачем на рахунок відповідача було внесено грошові кошти в розмірі 1 000 доларів США (а.с.8).

Позивач ОСОБА_2 зверталася до банку з письмовою вимогою видачі їй вказаного вкладу за вищезазначеним договором, проте така вимога була залишена без задоволення та було запропоновано банком зустрітися з відповідальним співробітником банку з метою здійснення реструктуризації вкладу позивача (а.с. 11, 13).

В подальшому позивач зверталася до банку з такими ж вимогами та її вимоги до теперішнього часу залишені без задоволення (а.с. 14, 15, 16, 17).

На підтвердження того факту, що сторонами дійсно було укладено договори банківського вкладу (депозиту), в судовому засіданні в апеляційній інстанції позивачем було надано для огляду оригінал договору № SAMDN0084 від 11 лютого 2013 року та оригінал квитанції про внесення про внесення позивачем на рахунок відповідача суми 1 000 доларів США.

Доказів стосовно спростування зазначених договору банківського вкладу (депозиту) та квитанції банком надано не було, тобто, зазначені документи, є належними доказами, в розумінні ч. 2 ст. 59 ЦПК України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Невиконання ПАТ КБ «Приватбанк» своїх договірних зобов'язань по своєчасному і належному поверненню банківського вкладу є порушенням умов договору банківського вкладу і наведених норм Цивільного кодексу України.

З договору банківського вкладу вбачається, що такий договір було укладено між позивачем та відповідачем у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» в м.Сімферополі.

Згідно ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення.

Тобто, надання банківських послуг здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Однак, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. А отже, банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе за укладеним договором.

Таким чином, оскільки стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно чинного законодавства, що регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за договором має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх

діяльності на звільняє відповідача від виконання обов'язків з укладеного дійсного договору.

Отже, банк має довести виконання покладених на нього договором обов'язків щодо виконання умов договору банківського вкладу (депозиту), збереження грошей і їх повернення. Неможливість доведення банком цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за договором.

Слід зазначити, ПАТ КБ «Приватбанк» не доведено суду, що їх дії щодо неповернення зазначених сум позивачу відповідають вимогам укладених договорів або закону.

Доказів щодо виплати позивачу суми по поверненню депозитного вкладу матеріали справи не містять .

В п. 5 договору банківського вкладу № SAMDN0084 «Стандарт» від 11 лютого 2013 року визначено, у випадку, якщо після закінчення мінімального строку вкладу, зазначеного в п.1 даного Договору клієнт не заявив банку про бажання витребувати вклад, мінімальний строк вкладу автоматично рахується продовженим ще на один мінімальний строк, зазначений п 1 даного Договору. Мінімальний строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в Банк, при цьому відрахування нового мінімального строку вкладу починається від дня, наступного за датою закінчення попереднього мінімального строку (а.с.7).

Таким чином, враховуючи, що сума депозитного вкладу становить 1 000 доларів США та після закінчення строку дії договору мінімальний строк вкладу автоматично рахувався продовженим ще на один мінімальний строк і кошти позивачу після її звернення про витребування вкладу до банку до теперішнього часу повернуті не були, позовні вимоги позивача в частині стягнення з банку на користь позивача 1000 доларів США депозитного вкладу та 8,5% річних на грошовий вклад у розмірі 48,44 доларів США за період часу з 12 лютого 2014 року по 07 вересня 2014 року, 8,5% річних на грошовий вклад у розмірі 104,33 доларів США за період часу з 09 вересня 2014 року по 30 листопада 2015 року підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з банку на її користь 3% річних слід зазначити, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вимоги позивача про стягнення з банку на її користь 3% річних за договором №SAMDN0084 від 11 лютого 2013 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, однак, сума, 3% річних, що підлягає стягненню з банка на користь позивача, має бути стягнута в гривнях, що відповідає вимогам, ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93, і її розмір має становити, відповідно до курсу долара США на час ухвалення рішення апеляційним судом - 1 417 грн. (а.с. 135).

Щодо вимог позивача про стягнення з банку на її користь інфляційних втрат за договором №SAMDN0084 від 11 лютого 2013 року в сумі 739 доларів США слід зазначити, що у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині повинно бути відмовлено, оскільки за вищевказаними договорами вклад позивачем було здійснено в доларах США та інфляція долара США, по відношенню до гривні, за період часу, вказаний у договорі, не відбувалася.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про повернення суми депозитного вкладу і стягнення грошових сум.

Крім того, враховуючи, що позивач була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 318 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, повернення суми депозитного вкладу і стягнення грошових сум та витрат - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, повернення суми депозитного вкладу і стягнення грошових сум та витрат - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 у рахунок повернення коштів за договором №SAMDN0084 від 11 лютого 2013 року суму депозитного вкладу в розмірі 1000 доларів США, 8,5% річних на грошовий вклад у розмірі 48,44 доларів США за період часу з 12 лютого 2014 року по 07 вересня 2014 року, 8,5% річних на грошовий вклад у розмірі 104,33 доларів США за період часу з 09 вересня 2014 року по 30 листопада 2015 року та 3% річних за несвоєчасне повернення банківського вкладу в розмірі 1 417 грн. за період часу з 12 лютого 2014 року по 30 листопада 2015 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 318 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді