Справа № 1519/2-401/11
Провадження № 2/521/13/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" березня 2016 р. Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Бурдейному В.О..,

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, виділення земельної ділянки, стягнення матеріальної та моральної шкоди, зобов»язання знести самочинні прибудови, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м.Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, правонаступник третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_3, Одеська міська рада, КП «ОМБТІ та РОН», департамент комунальної власності Одеської міської ради про встановлення порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою, в якому вказував, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.08.2008р. належить 26/225 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою м.Одеса, вул..Щорса,75, яке в цілому складається з одного кам»яного житлового будинку під літ.»А» житловою площею 48,3кв.м. та надвірних споруд під літерами: В,Ж - сараї, Б,Е літні кухні, Г вбиральня, И навіс, №1-6 огородження, І- вимощення, розташованих на земельній ділянці 518кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право на спадщину, є власником 91/225 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою м.Одеса, вул..Щорса,75, яке в цілому складається з одного кам»яного житлового будинку під літ.»А» житловою площею 48,3кв.м. та надвірних споруд під літерами :В,Ж - сараї, Б,Е літні кухні, Г вбиральня, И навіс, ворота, хвіртка, №1-6 огородження, І- вимощення, розташованих на земельній ділянці 518кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. Відповідачці на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2005р. належить 12/25 частин вказаного домоволодіння.

Оскільки відповідачкою робляться перешкоди у користуванні майном позивача, самовільно захоплено територію загального двору та земельної ділянки, встановлено паркан, яким відповідачка відокремила територію загального користування двору, яку використовує під місце стоянки автомобіля, тим самим обмежуючи можливість позивача крім користування даною територією та доступу до вікон та прилеглої території свого будинку.

Посилаючись на викладене, просив встановити новий порядок користування домоволодінням №75 по вул..Щорса в м.Одесі на земельній ділянці загальним розміром 518 кв.м. з урахуванням інтересів всіх співвласників згідно розміру часток у домоволодіння та зобов»язати відповідачку не перешкоджати у майбутньому здійсненню права власності щодо володіння, розпорядження, користування майном, яке йому належить.

Позивачем неодноразово уточнювалися та змінювалися позовні вимоги.

Протокольною ухвалою суду від 11.07.2012р. до участі у справі в якості третьої особи залучено правонаступника померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_3

Згідно останньої уточненої позовної заяви від 29.02.2016р. позивач просить усунути перешкоди у здійсненні прав ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у користуванні та розпорядженні своїм майном в домоволодінні №75 по вул..Щорса в м.Одесі, виділити йому та ОСОБА_3 в сумісне володіння, користування та розпорядження належну їм частину земельної ділянки (загальна площа якої складає 518кв.м.) по вул..Щорса,75 в м.Одесі, що відповідає їх сумісній частці (тут 13/25) в домоволодінні, а саме: 518: 25 х 13 = 269,4кв.м., відшкодувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заподіяну протиправними діями відповідача матеріальну шкоду в сумі 30 000грн., моральну шкоду в розмірі 70 000грн. та зобов»язати відповідачку знести самочинно збудовані прибудови а5, а6, а7, «Л», навіс «К» та вбиральню «М» або знести ці прибудови за її рахунок. Просить також доручити виконавчій службі виконати рішення суду невідкладно, бо подальше затягування виконання призведе до ще більших збитків.

В судовому засіданні позивач, який також представляє інтереси третьої особи ОСОБА_3, який є правонаступником померлої ОСОБА_4, уточнену позовну заяву від 29.02.2016р. підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, інших вимог перед судом не заявляв.

Представник відповідачки позов не визнала, вважаючи його необґрунтованим та недоведеним.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог по слідуючим підставам.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 09 квітня 2014 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, треті особи КП «БТІ» Одеської міської ради, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, прокуратура Малиновського району м.Одеси про перерахунок ідеальних часток в домоволодіння, визначення ідеальних часток, визнання права власності на частини домоволодіння в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Цим рішенням встановлено, що відповідно до договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 01.11.1951р., укладеним між ЖУ Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів трудящих та ОСОБА_5, ОСОБА_5 відведено ділянку комунальної землі площею 523кв.м. під індивідуальне будівництво жилого будинку ОСОБА_6 запланований масив Іллічівського району м.Одеси. В подальшому зазначене домоволодіння було розділене на дві частини.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 27.04.1981р. по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про визнання угоди купівлі-продажу недійсною та по зустрічному позову про стягнення коштів визнано угоду купівлі-продажу 13/25 частин домоволодіння по вул..Щорса,75 в м.Одесі, укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, дійсною, виділено позивачці у власність приміщення 2-1 площею 2,7 кв.м., тамбур, 2-2 площею 7,4 кв.м. жила кімната, 2-3 площею 21,4 кв.м. жила кімната, 2-4 площею 4,2 кв.м. кладова, 2-5 площею 14,6 кв.м. кухня, 2-6 площею 2,4 кв.м. санвузол, 2-7 площею 1,2кв.м. тамбур.

Після смерті ОСОБА_7 належні їй 13/25 частин домоволодіння по вул..Щорса,75 в м.Одесі успадкували: 26/225 частин домоволодіння ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.06.1987 року, виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованим за №2-826; 91/225 частин належали ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.07.1987 року, виданого державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори зареєстрованим за №2-1321, яке в цілому складається з одного кам»яного житлового будинку під літ.»А» житловою площею 48,3кв.м. та надвірних споруд під літерами : В - сарай, Б літня кухня, Г вбиральня, И навіс, ворота, хвіртка, №1-6 огородження, І- вимощення, розташованих на земельній ділянці 518кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.2008р. ОСОБА_1 є власником спадкового майна після смерті ОСОБА_8, яка померла 02.12.2007р., яке складається з 26/225 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою м.Одеса, вул..Щорса,75, яке в цілому складається з одного кам»яного житлового будинку під літ.»А» житловою площею 48,3кв.м. та надвірних споруд під літерами: В,Ж - сараї, Б,Е літні кухні, Г вбиральня, И навіс, №1-6 огородження, І- вимощення, розташованих на земельній ділянці 518кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні.

ОСОБА_3 став власником 91/225 частин домоволодіння по вул..Щорса,75 в м.Одесі, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.06.2012 року, виданого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори зареєстрованим у реєстрі за №2-950.

Рішенням Малиновського місцевого районного суду м. Одеси від 03.03.2005 року було визнано дійсним договір міни нерухомого майна 12/25 частин житлового будинку по вул..Щорса,75 в м.Одесі, та квартири АДРЕСА_1, укладений 01.04.1996 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі за №96/0366. За ОСОБА_9 було визнано право власності на 12/25 частин житлового будинку по вул..Щорса,75 в м.Одесі, які складаються із літ. «А»: 1-3 житлова (8,0 кв.м.), 1-5 житлова (11,5 кв.м.), 1-1 тамбур, 1-2 кухня, 1-4 коридор, із літ. «Б», «Е»: літня кухня, «В», «Ж» - сараї, «Г» - вбиральня, «И» - навіс, 12/25 частин огородження, розташованих на земельній ділянці площею 518 кв.м.

30.05.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за №1236, за умовами цього договору ОСОБА_9продала, а ОСОБА_2 купила 12/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами під №75 по вул..Щорса в м.Одесі, що складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку літ. «А» - житловою площею 48,3 кв.м., літ. «Б», «Е» - літня кухня, «В», «Ж» - сараї, «Г» - душ-вбиральня, №1-6 огородження, І - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 518 кв.м.

За заявою ОСОБА_14 рішенням виконавчого комітету Малиновської районної ради народних депутатів м. Одеси №848 від 06.11.1987 року були узаконені в домоволодінні №75 по вул..Щорса в м.Одесі - літні кухні «Е», «Б», тамбур «б», сарай «Ж».

У відповідності до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України о бставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно ст..ст. 316, 319, 386 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст..120 Земельного кодексу України в редакції, яка діяла на момент отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину, тобто станом на 08.08.2008р. , до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

У свідоцтві про право на спадщину, виданому 08.08.2008р. на ім.»я позивача, чітко зазначено, що спадкове майно, на Яке видане це свідоцтво, складається з 26/225 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою м.Одеса, вул..Щорса,75, яке в цілому складається з одного кам»яного житлового будинку під літ.»А» житловою площею 48,3кв.м. та надвірних споруд під літерами: В,Ж - сараї, Б,Е літні кухні, Г вбиральня, И навіс, №1-6 огородження, І- вимощення, розташованих на земельній ділянці 518кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. Аналогічне вказане також і у свідоцтві про право на спадщину, виданому 12.06.2012р. на ім.»я ОСОБА_3.

Таким чином суд встановив, що до сторін по справі, які стали співвласниками часток домоволодіння №75 по вул..Щорса в м.Одесі, перейшло право користування земельною ділянкою площею 518кв.м. за адресою м.Одеса, вул..Щорса,75.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, що не заперечувалося і представником відповідача, зазначена спірна земельна ділянка у власності як колишніх так і теперішніх співвласників вказаного домоволодіння не перебуває. Порядку користування земельною ділянкою між дійсними співвласниками не визначено.

У відповідності до вимог ст.88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на доходи від використання спільної земельної ділянки, відповідає перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільною земельною ділянкою, і повинен брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільної земельної ділянки.

Таким чином, вимоги позивача у своїй уточненій позовній заяві щодо виділення йому та третій особі ОСОБА_3 в сумісне володіння, користування та розпорядження належну їм частину земельної ділянки (загальна площа якої складає 518кв.м.) по вул..Щорса,75 в м.Одесі, що відповідає їх сумісній частці (тут 13/25) в домоволодінні, а саме: 518: 25 х 13 = 269,4кв.м. задоволенню не підлягають, оскільки земельна ділянка площею 518 кв.м. не перебуває у власності сторін, а отже посилання позивача на застосування до виниклих правовідносин ст..88 Земельного кодексу України є безпідставними.

Відповідно до ст..376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Згідно ст..391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В матеріалах справи наявний витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно від 08.05.2012р., з якого вбачається, що співвласниками жилого будинку №75 по вул..Щорса в м.Одесі є ОСОБА_2Г 12/25 часток, ОСОБА_1 26/225 часток та ОСОБА_4 - 91/225 часток. В цьому витягу є опис об»єкта на якому розташовані самочинно збудовані: прибудови літ. «а5, а6, а7», літня кузня літ.»Л» - ОСОБА_2; навіс літ.»К», вбиральня літ.»М» - тимчасові споруди, що не є самочинними.

В своїй уточненій позовній заяві від 29.02.2016р. позивач зокрема вказував на те, що відповідачка за допомогою свого представника намагалася всіма засобами (в тому числі і незаконними) збільшити свою ідеальну частку в домоволодіння та закріпити таким чином захоплені спільні ворота, подвір»я, половину городу та зберегти самочинно збудовані з 2005 року споруди.

Оскільки порядку користування земельною ділянкою між сторонами не визначено, позивачем не надано доказів порушення його прав як користувача земельної ділянки за адресою м.Одеса, вул..Щорса,75 а також доказів, що збудовані відповідачкою самочинні прибудови знаходяться саме на частині його земельної ділянки. Судом за клопотанням позивача неодноразово призначалися судові будівельно-технічні експертизи по визначенню порядку користування спірною земельною ділянкою, однак жодна з призначених експертиз проведена не була, оскільки позивачем не було надано всіх необхідних документів та не було проведено оплату.

Згідно ст..ст.22,23,1166,1167 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. . Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В матеріалах справи є акт комісії СОН «Курсаки» від 17.09.2009р., з якого вбачається, що в приміщеннях домоволодіння №75 по вул..Щорса в м.Одесі, які належать ОСОБА_1 та ОСОБА_4, стеля в кімнаті та на кухні прогнила та обвалилася, в ванній кімнаті обвалилася стінка, віконні рами та підлога прогнили внаслідок протікання даху, який потребує заміни, також прогнили балки перекриття, на стінах грибок та сирість. Комісія прийшла до висновку про те, що домоволодіння потребує капітального ремонту із заміною прогнивших балок та заміною шиферу по всій площі даху частини домоволодіння ОСОБА_1

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому суд враховує конкретні обставини справи, зокрема, те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Однак у вказаному акті не встановлено, що руйнація частини будинку, яка належить ОСОБА_1, відбулася внаслідок самочинного будівництва відповідачкою. Інших доказів спричинення позивачу матеріальної шкоди у вказаному ним розмірі позивачем не надано.

В обґрунтування своїх вимог щодо стягнення моральної шкоди позивач зазначав, що у зв»язку з тим, що відповідачка захопила все подвір»я, город, закрила в»їзд, заборонила ремонт даху, не дозволила відновити водопостачання, зупинила ремонт житла позивачів та нав»язала йому судову тяганину на майже 6 років. Однак, які саме моральні страждання були спричинені позивачу та в чому вони виразилися, позивач не обґрунтував.

Також суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди на користь третьої особи законодавством не передбачено.

Аналізуючи все вищевикладене, суд прийшов до висновку про недоведеність та необґрунтованість заявлених позивачем вимог, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.22, 23, 316, 319, 376, 386, 391, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, ст.ст.88, 116, 117, 120 Земельного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, виділення земельної ділянки, стягнення матеріальної та моральної шкоди, зобов»язання знести самочинні прибудови - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк зі дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН