Ухвала

іменем україни

15 лютого 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 3 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Міськсвітло», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від

3 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 грудня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано посилався на правомірність дій КП «Міськсвітло» при звільненні ОСОБА_2

Судами встановлено, що Розпорядженням міського голови від

19 березня 2014 року № 153-р було затверджено заходи щодо економного та раціонального використання коштів міського бюджету із одночасним зобов'язанням керівників комунальних підприємств, з урахуванням затверджених заходів, провести аналіз наявної штатної чисельності підприємства та надати пропозицій щодо її оптимізації протягом встановленого строку.

На підставі вказаного розпорядження, з метою удосконалення організаційної структури підприємства та оптимізації управлінської роботи підрозділами підприємства КП «Міськсвітло», наказом директора підприємства від 26 травня 2015 року за № 117, з 7 серпня 2015 року були скорочені дві посади: начальника дільниці (дільниця мереж зовнішнього освітлення) та начальника дільниці (дільниця парку культури та відпочинку), на якій працювала позивач, водночас, цим же наказом до штатного розкладу підприємства були включені посади начальника служби з утримання мереж зовнішнього освітлення та начальника служби з утримання парку культури та відпочинку.

Відповідно до листа від 26 травня 2015 року ОСОБА_2 була письмово попереджена та ознайомлена про її звільнення з 7 серпня

2015 року, і останній був запропонований перелік вакантних посад на цьому ж підприємстві.

Однак, позивач письмово відмовилася від запропонованих

посад.

Наказом від 5 серпня 2015 року за № 137-ОК позивач була

звільнена з посади начальника дільниці (дільниця ПК та В) з 6 серпня

2015 року у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці згідно із

п.1 ст. 40 КЗпП України.

Доводи позивача про те, що внесення змін до штатного

розкладу комунального підприємства зумовлено бажанням директора

КП «Міськсвітло» звільнити її із займаної посади, спростовується

тим, що розпорядженням міського голови від 19 березня 2014 року за

№ 153-р, на керівників комунальних підприємств було покладено

обов'язок із оптимізації штатної чисельності таких підприємств,

що стало підставою для скорочення посади, яку займала позивач.

Тому, суди дійшли вірного висновку щодо відсутності порушення переважного права ОСОБА_2 на залишення на роботі, оскільки їй було запропоновано іншу роботу на КП «Міськсвітло», від якої вона відмовилась, а штатним розкладом КП «Міськсвітло», діючого з 7 серпня 2015 року, не передбачена посада начальника служби з утримання парку культури та відпочинку або аналогічна такій.

Із поданої касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки суду не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до

оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу

ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати

або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в

рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Міськсвітло», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 3 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 грудня 2015 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О. Дьоміна