Дата документу 29.03.2016
Справа № 320/519/16-ц
29 березня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Купавської Н.М.
при секретарі ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє також в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування виконавчий комітет Мелітопольської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачку та її малолітнього сина такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.
В судовому засіданні позивач на позов підтримав у повному обсязі та зазначив, що з відповідачкою вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 лютого 2012 року. Однак, з грудня 2014 року їхні шлюбні відносини припинені і з цього часу вони разом не проживають, офіційно шлюб між ними розірвано 22 січня 2015 року. При цьому з серпня 2012 року відповідачка разом із сином добровільно виїхали з його квартири, забравши всі свої речі, жодного разу остання не намагалася вселитися в квартиру. На теперішній час він з сином не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належною йому квартирою. Крім того, він не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення. Доказів про поважність причини її неявки до суду не надала.
За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу заочно.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки це буде порушувати законні права та інтереси неповнолітньої дитини.
Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Позивач є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_2, про що свідчить копія договору дарування квартири від 16 липня 1998 року, який зареєстроване в КП ММБТІ від 18.07.1998 року /а.с.6/.
Як вбачається з довідки виданої директором КП «Житломасив» по будинку в вищевказаній квартирі, окрім позивача, зареєстровані також відповідачка, її малолітній син від першого шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та їх спільний з позивачем син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.7/.
Відповідно до відомостей Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована з 30 серпня 2012 року в квартирі АДРЕСА_2 /а.с.16/.
Як вбачається з довідки щодо осіб які фактично проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4, виданої директором КП «Житломасив», відповідачка з серпня 2012 року у вказаній квартирі не проживає/а.с.7-9/.
Факт непроживання відповідачки з дітьми у вищевказаній квартирі понад рік підтверджується також показаннями свідків.
Так, свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача. Відповідачку вона знала, але з 2012 року її в квартирі позивача не бачила. На даний час в квартирі проживає мати позивача. Вона кожен місяць приносить їй квитанції по нарахованій оплаті за квартиру. Речей відповідачки у квартирі немає, ніяких спроб вселитися в квартиру від відповідачки не надходило.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що відповідачка колишня її невістка. Із її сином вони розірвали шлюб в 2015 році, але фактично не проживали з 2014 року. У відповідачки є неповнолітній син від першого шлюбу ОСОБА_4. В даній квартирі постійно проживає вона, оскільки під час шлюбу відповідачка з її сином переїхали в трикімнатну квартиру, а в цій проживала вона сама. В квартирі ніяких речей відповідачки і її сина немає, ніяких спроб вселитися в спірну квартиру від останньої не надходило.
В силу того, що відповідачка зареєстрована у вищевказаній квартирі, але в ній не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.
Відповідачка є колишнім членом сімї позивача, а саме: колишньою його дружиною, тому, згідно з чинним законодавством у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності ОСОБА_3 у квартирі судом не встановлено.
За правилами ст. 29 ЦК України місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання їх батьків або одного з них.
В даному випадку позивач не є рідним батьком неповнолітнього ОСОБА_4, а відповідачка не є членом сімї власника майна, у спірній квартирі вони не проживають понад рік, тому заперечення третьої особи щодо визнання неповнолітньої дитини такою, що втратила право користування житлом, є безпідставні, оскільки права дитини в даному випадку не порушуються.
Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того факту, що відповідачка разом із неповнолітньою дитиною з серпня 2012 року не проживає за місцем реєстрації без поважної на те причини.
Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідачка з сином без поважних причин не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5 понад рік, тому вони можуть бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 197, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст.ч.2 ст. 405 ЦК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, яка діє також в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування виконавчий комітет Мелітопольської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та її сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 10 днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ: