Справа № 357/5011/16-ц Головуючий у І інстанції Подрєзова Г. О.
Провадження № 22-ц/780/5596/16 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 58 18.10.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Олійника В.І., Лівінського С.В.,
при секретарі:Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки з заявою

Під час розгляду справи у червні 2016 року позивач подала заяву про забезпечення позову і просила накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачці ОСОБА_6, а саме на квартиру АДРЕСА_1, яка належить позивачці на праві власності.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2016 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що до матеріалів справи приєднано копію договору іпотеки від 06.05.2011 року, засвідченого приватним нотаріусом Мельничук І.М. та зареєстрованого в реєстрі 1054, згідно з яким кв. АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 передана в іпотеку ОСОБА_5 в рахунок забезпечення саме виконання зобов'язання щодо повернення боргу в сумі 89 700 грн., який є предметом спору в цій справі, а тому накладення арешту є недоцільним.

Судова колегія не може в повній мірі погодитися із вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.210 ухвала суду складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Як вбачається зі змісту ухвали, судом першої інстанції при її постановлені не було зазначено норму закону, відповідно до якого наявність договору іпотеки відповідного майна є перешкодою для накладення на нього арешту. Висновки суду в цій частині є не обгрунтованими та невмотивованими.

Крім того, як видно з матеріалів справи між сторонами існує спір з приводу визнання договору іпотеки недійсним, на, що, також, суд першої інстанції не звернув уваги і не перевірив обставин співмірності способу забезпечення і можливого утруднення виконання рішення суду у даній справі, у разі визнання договору іпотеки недійсним.

Таким чином, ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та обставинам справи, і свідчить про порушення судом першої інстанції порядку розгляду даного питання, а отже підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2016 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: В.І. Олійник

С.В. Лівінський