Справа № 464/8912/15-ц
пр.№ 2/464/31/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

08.02.2016 Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю: представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Реєстраційної служби Львівської міського управління юстиції, третьої особи Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про витребування майна, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом про витребування у відповідача квартири АДРЕСА_1, про скасування свідоцтва про право Р №3153 від 01.12.2011, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про скасування реєстраційного запису щодо права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та про визнання права приватної власності ОСОБА_3 на цю квартиру.

Обгрунтовує позов тим, що 26 квітня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вчинено виконавчий напис на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_7 для забезпечення виконання кредитного договору від 31.03.2008. Приватним нотаріусом здійснено цей виконавчий напис №933 від 26.04.2010 про звернення стягнення з позивача грошових коштів в розмірі 84669,06 доларів США, що в еквіваленті становить 671070,04 грн. сума боргу за кредитним договором та 6700 грн. витрат за вчинення виконавчого напису. Цим виконавчим написом приватний нотаріус запропонував банку задоволити свої вимоги за рахунок заставленого майна квартири АДРЕСА_2, що належала позивачу на праві приватної власності.

28.11.2011 було звернуто стягнення на нерухоме майно і помешкання позивача було реалізовано з прилюдних торгів, переможцем даних торгів була відповідач ОСОБА_4

Оскільки правовою підставою проведення прилюдних торгів, на підставі яких відповідач набула право власності на спірну квартиру був виконавчий напис, який рішенням суду від 22.06.2012 був визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому наполягає, що спірна квартира вибула з володіння позивача поза її волею. Просить позов задоволити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2, діючи згідно довіреності (а.с.15) підтримав позовні вимоги та обгрунтування позову, просить задовольнити позов.

Відповідачі в судове засідання не прибули, не забезпечили явку своїх представників, повідомлялись належно. Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст.224 ЦПК України.

Третя особа в судове засідання явку свого предстанвика не забезпечила, будучи проінформованим налено, про причини неявки суд не повідомили. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, постановляючи заочне рішення, суд приходить до наступного.

Пунктом 4 ч.2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст.388 ЦК України).

Судом встановлено, що між позивачем та третьою особою ВАТ «КБ «Надра» 31.03.2008 укладено кредитний договір №059/45/08-Ф, того ж дня - іпотечний договір, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7

26 квітня 2010 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 на підставі договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 31.03.2008 за реєстровим №2186 для забезпечення виконання кредитного договору №059/45/08-Ф від 31.03.2008, укладеного між третьою особою ВАТ КБ «Надра» та позивачем ОСОБА_3, здійснено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Липова Алея, 1/10, загальною площею 36,4 кв.м., для задоволення вимог ВАТ КБ «Надра» у розмірі 84 669,06 доларів США, що в еквіваленті становить 671 070, 04 грн. сума боргу за кредитним договором №059/45/08-Ф від 31 березня 2008 року. Тим самим, розпочато виконавчі дії по примусовому виконанню для задоволення вимог ВАТ КБ «Надра» за рахунок коштів, отриманих від реалізації заставленого майна.

Державним виконавцем складено відповідний акт про реалізацію предмету іпотеки квартири АДРЕСА_3.

Зясовано, що 28.11.2011 проведено прилюдні торги з реалізації предмету іпотеки і такий придбано ОСОБА_4 за 194922 грн., з них 9746,10 грн. винагорода спеціалізованої організації, 185 175,90 грн.

01.12.2011 кошти надішли на депозитний рахунок Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, про що складено акт. (а.с.13)

Таким чином, відповідач придбала нерухоме майно - однокімнатну квартиру за адресою: м.Львів, вул.Липова Алея, 1/10, загальною площею 36,4 кв.м, на прилюдних торгах, право власності реєстроване 06.12.2011 № 22183335.

Судом встановлено і не спростовано представником позивача, що рішення чи дії державного виконавця, а також прилюдні торги позивачем не оскаржувались.

З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права.

Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

У разі встановлення що відповідач є добросовісним набувачем суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень.

Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в постанові колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного суду України № 6-53цс12.

Як зазначено у п. 26 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» N 5 від 07.02.2014, відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із правової позиції Верховного суду України у справі № 6-1884цс15 відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України. Відчуження майна з прилюдних торгів, як вказано вище, оформляється протоколом проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, яке до сьогоднішнього дня в судовому порядку недійсним не визнавалось. Вказана обставина не спростована представником позивача. Тим самим судом встановлено, що спірна квартира, яку просить позивач витребувати у відповідача, придбана останньою в порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службовою на підставі виконавчих документів, визначених документів, визначених Законом.

Частиною 2 статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент проведення прилюдних торгів) передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; судові накази; виконавчі написи нотаріусів; посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; рішення Європейського суду з прав людини з врахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

З копії ухвали від 27.01.2014 вбачається, що позивач ОСОБА_3 зверталась до суду із заявою про поворот виконання рішення суду, в задоволенні заяви відмовлено. (а.с.22-23)

Отже, аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що спірна нерухомість вибула із володіння власника ОСОБА_3 з її волі, оскільки остання уклала кредитний договір та іпотечний договір, допустила заборгованість, існування заборгованості на час судового розгляду не оспорив представник позивача. Доказів визнання недійсними кредитного договіру чи іпотечного договіру, прилюдних торгів суду не надано. Покликання представника позивача на ту обставину, що виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню і з цього приводу наявне рішення суду само по собі не свідчить про відсутність волі власника на вибуття майна із його володіння і не може бути підставою для задоволення позову.

Більше того, оскільки судом встановлено, що торги, на яких відповідач ОСОБА_4 придбала спірну квартиру не визнавались недійсними, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування у відповідача квартири АДРЕСА_1, про скасування свідоцтва про право та про скасування реєстраційного запису щодо права власності та про визнання права приватної власності на цю квартиру слід залишити без задоволення у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі підлягають зарахуванню в доход держави.

На підставі ст.ст.387, 388 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 179, 208, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, с у д , -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Реєстраційної служби Львівської міського управління юстиції, третьої особи Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про витребування майна залишити без задоволення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.Ю.Горбань