У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2016 р. Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Бузовського В.В.,

при секретарі Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Одесі скаргу МП «Універсал ЛТД» на дії державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 про визнання дій не правомірними, скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, зобовязання винесення постанови про відкриття виконавчого провадження,-

встановив:

МП «Універсал ЛТД» звернувся до суду із зазначеною скаргою та в обґрунтування вимог посилався на те, що державним виконавцем Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1, (далі державний виконавець) винесено постанову від 14.09.2015 року яка отримана стягувачем 05.11.2015 року, про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийняті до провадження виконавчого документа). Відповідно до якої державний виконавець постановив: відмовити в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 523/4447/15-ц виданого 03.09.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми з ОСОБА_2 Підставою відмови державний виконавець зазначив п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», а саме відсутність у виконавчому документі індивідуального ідентифікаційного номеру боржника, або номеру і серії паспорта громадянина України якщо боржник відмовився від прийняття ідентифікаційного номеру через релігійні чи інші переконання. Вважаючи відмову у відкритті виконавчого провадження із зазначеної підстави неправомірною, МП «Універсал ЛТД» звернувся до суду із зазначеною скаргою та просить визнати дії державного виконавця неправомірними. скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження. зобовязати прийняти виконавчий документ до виконання.

Сторони повідомлені належним чином (а.с. 23, 24).

Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного.

Згідно ст. 6 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відмовляючи у відкритті виконавчого провадження державний виконавець керувався вимогами п. 6 ч. 1 ст. 26 та п. 3 ч.1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання.

Статтею 9 Конституції України встановлено, що основними принципами діяльності органів Державної влади, їх посадових осіб є обов'язок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що основними принципами діяльності органів Державної влади, їх посадових осіб є обов'язок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею першою Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та

інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено. що державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень. неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Окрім того, пунктом 3, частини третьої, статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що з метою захисту інтересів стягувача державний виконавець наділений правом одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну.

Також суд звертає увагу державного виконавця на те, що у рішенні від 27 листопада 2008 року у справі «Крутько проти України» (№2), Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy) (no.l) (GC), no. 36813/97, n.197 ЄСПЛ 2006-...). Таким чином, виконавче провадження не мас бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «ОСОБА_3 проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998*11, n. 35, та «Сіка проти Словакії» (Sica v. Slovakia), №2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).

Застосовуючи процедуру «пілотного рішення» у справі «ОСОБА_4 проти України» (рішення від 15 жовтня 2009 року, остаточне від 15.01.2010 року) Європейський суд з прав людини знову констатував, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby V. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11).

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «ОСОБА_5 проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), (GC), №22774/93, n. 66, ECHR 1999-V).

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачене першим реченням першого пункту стаггі 1 Протоколу №1 (див. рішення у справі Войтенка, п. 53).

Відповідно необгрунтовано тривала затримка у виконанні обовязкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі «Бурдов проти Росії», № 59498/00, ECHR 2002-ІИ). Обгрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (див. рішення у справі «Райлян проти Росії» (Raylyan v. Russia), № 22000/03, п. 31, від 15 лютого 2007 року).

Виконання судового рішення - це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судового рішення на користь ДП «ЖЕД», що є остаточним, обовязковим для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відсутність у ДП «ЖЕД» можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном відповідно ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Державний виконавець з власної ініціативи, в силу вимог ст. 11, п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», має право та зобовязаний витребувати будь яку інформацію в тому числі і індивідуальний ідентифікаційний номер боржника.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що державний виконавець не виконавши обовязки та права, якими він наділений згідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» із порушенням вимог ст. 124 Конституції України, ст. ст. 1, 6 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 14 ЦПК України, та формальних підстав виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Встановлені судом обставини, та зроблений судом висновок узгоджується із висновком викладеним в Постанові ВСУ у справах 6-62цс14; 6-785цс15.

В силу ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Керуючись ст.ст. 375 387 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу МП «Універсал ЛТД» на дії державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 про визнання дій не правомірними, скасування постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, зобовязання винесення постанови про відкриття виконавчого провадження задовольнити.

Визнати дії державного виконавця Гринь Анастасії Дмитрівни по винесенню постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 48722269 від 14.09.2015 року - неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця Гринь Анастасії Дмитрівни про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 48722269 від 14.09.2015 року.

Зобовязати державного виконавця Гринь Анастасію Дмитрівну прийняти до примусового виконання виконавчий лист № 523/4447 виданий 03.09.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми з ОСОБА_2 на користь МП «Універсал ЛТД» та винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: