АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа №22-ц/796/1610/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач: Барановська Л.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Барановської Л.В.

суддів: Панченка М.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Шалапуда Н.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2015 року у справі позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Креді Агріколь Банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Заслухавши доповідь судді Барановської Л.В., пояснення осіб, які з»явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом. Ухвалою цього ж суду 07.11.2014 року справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Креді Агріколь Банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.

У своїх позовних вимогах позивачка ОСОБА_1 просила визнати виконавчий напис № НАВ505472 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової С.В. від 11.08.2014 року, яким остання запропонувала в рахунок заборгованості, яка виникла за період з 16.05.2008 року по 17.06.2014 року в сумі 16 412,00 доларів США, відповідно до укладеного договору іпотеки між ОСОБА_1 та ПАТ «Креді Агріколь Банк», звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1, таким, що не підлягає виконанню.

На обґрунтування своїх доводів зазначила, що 11.08.2014 року приватний нотаріус вчинив оспорюваний виконавчий напис, проте вона вважає, що він не підлягає виконанню на тій підставі, що він вчинений в той час, коли набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки квартира на яку звернуто стягнення використовується позивачем для постійного проживання.

Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документами первинної бухгалтерської документації, оформлені відповідно до вимог чинного законодавства. Зазначена первинна бухгалтерська документація, як вбачається із документів, не була надана нотаріусу для вчинення виконавчого напису,а тому нотаріус не мала підстав вважати,що розмір заборгованості є безспірним.

Крім того, ОСОБА_1 вказала, що з моменту останньої проплати, яка відбулась в 2009 році минуло вже понад три роки, а тому у відповідності ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус не міг вчинити виконавчий напис, так як з моменту виникнення права вимоги минуло понад три роки.

Окрім цього зазначила, що їй не направлялась вимога про усунення порушень, а тому порушено процедуру вчинення виконавчого напису.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2015 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки доказам, неповно з»ясував обставини справи.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та розділ 3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.022012 року № 282/20595 регламентує порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимоги іпотекодержателя.

Іпотекодержатель праві прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. (ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку»).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, , що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Судом встановлено, що 16.05.2008 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №88/08-Ф за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 21 000,00 доларів США для придбання земельної ділянки та придбання будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку на земельній ділянці, зі сплатою 12,8% річних, терміном користування з 16.05.2008 року по 15.05.2014 року.

За договором іпотеки від 16.05.2008 року ОСОБА_1 передала АТ «Індустріально-експортний банк» (правонаступником якого є ПАТ «Креді Агріколь Банк) в забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем №88/08-Ф в АТ «Індустріально-експортний банк» квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 5.1-5.4 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя у разі порушення іпотекодавцем умов кредитного договору, стягнути заборгованість за рахунок предмета іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

22.04.2014 року банк направив ОСОБА_1 вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 16 046,08 доларів США, що складало в еквіваленті по курсу НБУ станом на 22.04.2014 року - 180 155,33 грн. та попереджено позивача про те, що у випадку невиконання зобов'язань в 31-денний термін, банк буде вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості або провести стягнення за рахунок предмета іпотеки.

Зазначена вимога була отримана позивачкою 25.04.2014р., чого представник позивачки не заперечував.

Позивачці 23.06.2014 року було повторно направлено вимогу про сплату заборгованості, яка станом на 17.06.2014 року становила 16 412,76 доларів США. Зазначена вимога не була отримана позивачкою.

У зв'язку із не погашенням позивачкою заборгованості по кредитному договору, 11.08.2014 року банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Морозової С.В. із заявою про вчинення виконавчого напису. До заяви представник банку додав оригінал договору іпотеки, оригінал договору про внесення змін до договору іпотеки, оборотні відомості по кредитним рахункам та копії документів.

11.08.2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В. вчинила виконавчий напис за яким запропонувала звернути стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2, що належить на праві власності ОСОБА_1

Постановою державного виконавця ВДВС Володарського РУЮ від 16.07.2015 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Відмовляючи у позовних вимогах позивачці ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріусом не існувало спору щодо суми заборгованості ОСОБА_1 перед банком по кредитному договору в суді.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він грунтується на законі та відповідає встановленим судом обставинам.

Не підлягають задоволенню доводи апелянта щодо спору між сторонами щодо суми заборгованості, оскільки будь-яких справ стосовно умов кредиту, дійсності кредитного договору між сторонами кредитного зобов'язання не існувало, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності спору між банком та позивачкою.

Суд повно і всебічно з'ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку доказам.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17.08.2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді