ухвала

іменем україни

15 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа - ОСОБА_5, про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, договору поруки, договору іпотеки, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 26 листопада 2007 року між ним та Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») укладено кредитний договір № 51/П/72/2007-840, за яким банк надав йому кредит у розмірі 146 342 дол. США для придбання у власність нерухомого майна - квартири.

На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 26 листопада 2007 року був укладений договір поруки, за яким ОСОБА_5 взяла на себе зобов'язання відповідати перед банком за належне виконання зобов'язань за кредитним договором.

Також 26 листопада 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки № 51/П/72/2007-840, за яким з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1.

Спірний кредитний договір був укладений з грубим порушенням вимог законодавства з питань захисту прав споживачів, а тому як наслідок мають бути визнані недійсними і похідні від нього укладені договори поруки та іпотеки.

На порушення вимог ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», положень Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 (далі - Правила), при укладанні спірного кредитного договору банк не повідомив його як споживача про кредитні умови, а саме щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, про валютні ризики під час виконання зобов'язання.

При укладанні між ним та банком кредитного договору, банк не виконав умови кредитування, спірний кредитний договір був складений на основі стандартної форми запропонованої банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. При зверненні до ВАТ КБ «Надра» позивачу, як позичальнику, потрібні були грошові кошти в національній валюті України - гривні для придбання квартири, однак при зверненні до банку з проханням надати кредит, представники банку йому пояснили, що оформлювати гривневий кредит для купівлі квартири невигідно, оскільки на відміну від гривневих, кредити в іноземній валюті видаються за процентною ставкою меншою, ніж процентна ставка в гривні, а тому за стабільності курсу національної валюти України валютний кредит більш вигідний позичальнику, ніж гривневий.

Однак, унаслідок зростання курсу долара США по відношенню до гривні більше ніж в чотири рази, заборгованість позивача за кредитним договором також зросла в гривневому еквіваленті більше ніж в чотири рази.

Всупереч вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил банком не було включено до кредитного договору графік платежів із розміром сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг за кожним платіжним періодом із докладним розписом сукупної вартості кредиту за кожним платіжним періодом, що призвело до того, що лише отримавши позовну вимогу банку він дізнався про реальну вартість отриманого кредиту.

Позивач вважає, що оспорюваний кредитний договір спрямований виключно на захист інтересів банку, а саме погашення кредиту визначено таким чином, щоб в останню чергу здійснювалось погашення тіла кредиту, тим самим збільшуючи прибуток банку.

Унаслідок протиправного невиконання банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» позивача було позбавлено інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору кредиту, зокрема, щодо інформації про ціну отримуваного споживчого кредиту та інформації про покладення на нього валютних ризиків.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_4 просив визнати недійсним кредитний договір від 26 листопада 2007 року № 51/П/72/2007-840, укладений між ним та ВАТ КБ «Надра»; визнати недійсним договір поруки від 2 листопада 2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ВАТ КБ «Надра»; визнати недійсним договір іпотеки від 26 листопада 2007 року № 51/П/72/2007-840, укладений між ним та ВАТ КБ «Надра».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що посилання позивача на те, що при укладенні кредитного договору він не був в достатньому обсязі ознайомлений з умовами надання кредиту є необґрунтованими, оскільки вказане спростовується змістом даного кредитного договору, який був підписаний позичальником без зауважень і заперечень.

Позичальник ОСОБА_4 був ознайомлений з існуючими умовами кредитування банку і на власний розсуд обрав більш прийнятні для нього умови - ануїтетний графік погашення кредитної заборгованості, що передбачає повернення кредитних коштів рівними частинами щомісячно та нарахування відсотків за користування кредитом за відсотковою ставкою 13,39 % річних на суму заборгованості по кредиту та не передбачає окремого графіку погашення.

Крім того, зростання курсу валюти до гривні не може бути підставою для визнання його недійсним.

Доводи касаційної скарги про те, що банком не виконано вимог Правил та не надано інформації, яка відповідно до вимог закону має бути обов'язково надана та яка є необхідною для здійснення свідомого вибору, що є підставою для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік