Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 17 лютого 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О., суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,Мартинюка В.І., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: Комунальне підприємство «Комінтернівське РБТІ» Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області, Новодофінівська сільська рада Комінтернівського району Одеської області, про визнання недійсними домашніх угод купівлі-продажу, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, зняття осіб з реєстраційного обліку та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2015 року, в с т а н о в и л а: У липні 2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що на підставі свідоцтва про право приватної власності від 09 червня 1997 року йому належить 1/3 частини житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, право власності на який зареєстровано Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації 30 липня 1997 року. У технічному паспорті на житловий будинок індивідуального житлового фонду його вказано як нового власника 1/3 частини будинку та господарських будівель і споруд. Згідно з технічним паспортом до складу домоволодіння входить: житловий будинок - літ. «А», літня кухня - літ. «Б», сарай - літ. «В», сарай - літ. «Г», вбиральня - літ. «Д», сарай - літ. «Є», сарай - літ. «Л», літня кухня - літ. «З», вбиральня - літ. «Ж», цистерна - І, цистерна - ІІ, огорожа - 1, ворота - 2. За інформацією, викладеною у довідці Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 06 вересня 2004 року № 335, згідно із записом в погосподарській книзі № 5 виконкому Новодофінівської сільської ради 1/3 частини домоволодіння належить йому. До передачі в приватну власність частини домоволодіння будинок знаходився на балансі Одеського шахтоуправління. Згідно із записом в домовій книзі № 1 він зареєстрований у спірному домоволодінні з 03 лютого 1997 року. 29 квітня 2003 року між відповідачами укладено домашній договір купівлі-продажу нерухомого майна про відчуження приміщення, розташованого у дворі будинку НОМЕР_1. У цьому договорі відповідач ОСОБА_8 зазначив, що житлова будівля (будинок), загальною площею 40,9 кв. м, складається з однієї кімнати житловою площею 17,6 кв. м, кухні - 8,2 кв. м, веранди - 9,8 кв.м, коридора - 5,3 кв. м, який розташований у дворі будинку АДРЕСА_1, належить йому на праві власності, до дати укладання домашнього договору нікому не продана, не здана в оренду, в спорі і під арештом не перебуває, при цьому будь-яких документів про право приватної власності на будівлю не надав. 10 вересня 2003 року між відповідачами укладено домашній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлової будівлі (будинок), загальною площею 40,9 кв. м, що складається із однієї кімнати житловою площею 17,6 кв. м, кухні - 8,2 кв. м, веранди - 9,8 кв. м, коридора, розташованої по АДРЕСА_2. У вказаному договорі відповідач вказав, що спірна будівля належить йому на праві власності, до дати укладання домашнього договору нікому не продана, не здана в оренду, в спорі і під арештом не перебуває, однак документів про право приватної власності на вказану будівлю також не надав. Посилаючись на те, що будівля, яка вказана в домашніх договорах від 29 квітня та 10 вересня 2003 року, - це належна йому на праві власності літня кухня літ. «Б», у зв'язку з чим дані угоди не відповідають вимогам законодавства, оскільки порушують його право власності на майно, а тому остаточно просив суд визнати недійсними угоди, укладені між відповідачами про відчуження спірного приміщення, та зняти з реєстрації усіх мешканців з літньої кухні з виселенням останніх. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 березня 2015 року позов задоволено. Визнано недійсними угоди, укладені між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про відчуження жилого приміщення (літньої кухні літ. «Б»), розташованого у дворі будинку АДРЕСА_1 від 10 вересня та 29 квітня 2003 року. Знято з реєстрації та виселено усіх мешканців з літньої кухні літ. «Б», що належить як приватна власність ОСОБА_6 та знаходиться у дворі будинку АДРЕСА_1, 1/3 частини якого є приватною власністю ОСОБА_6 Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_9 оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що оскаржуване рішення порушує його права. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2015 року апеляційне провадження закрито. У касаційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановивши, що ОСОБА_9 не є власником будинку АДРЕСА_1 і на території Новодофінівської сільської ради не зареєстрований, заявником не надано належних доказів того, що оскаржуване рішення порушує його законні права та інтереси як особи, яка не брала участі у розгляді справи, апеляційний суд дійшов висновку про закриття провадження у справі. Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить нормам процесуального права. Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ОСОБА_9 зазначив, що з 1995 року він з родиною проживає у квартирі № 1 в будинку АДРЕСА_1 яка була надана йому на підставі договору найму житлового приміщення, укладеного 06 вересня 1995 року з ВАТ «Одеське шахтоуправління». У березні 2004 року йому стало відомо, що 03 лютого 1997 року між ВАТ «Одеське шахтоуправління» та ОСОБА_6 укладено договір про право на користування частиною будинку АДРЕСА_1 яка у договорі визначена як квартира № 3, із реєстрацією останнього у спірному приміщенні та з подальшою передачею у приватну власність всього будинку НОМЕР_1. У квітні 2004 року він звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору найму жилого приміщення від 03 лютого 1997 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності від 09 червня 1997 року на частину будинку НОМЕР_1, виданого органом приватизації Одеського шахтоуправління на ім'я ОСОБА_6; визнання права користування частиною жилого будинку та зняття ОСОБА_6 з реєстраційного обліку у будинку АДРЕСА_1. ВАТ «Одеське шахтоуправління» звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про виселення разом з неповнолітніми дітьми із квартири № 3 в будинку АДРЕСА_1без надання іншого жилого приміщення. Треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, звернулись з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання за ОСОБА_6 права власності на 1/3 частинижилого будинку АДРЕСА_1; зобов'язання ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не чинити перешкод у користуванні і розпорядженні приватною власністю; виселення ОСОБА_9 і ОСОБА_10 без надання іншого житла та стягнення моральної шкоди. Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 30 червня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2011 року, відмовлено у задоволенні позовів, в тому числі і про виселення ОСОБА_9, ОСОБА_10 разом з неповнолітніми дітьми із квартири № 3 в будинку АДРЕСА_1 Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2012 року рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду залишено без змін. Таким чином, із викладеного вбачається, що рішення суду першої інстанції стосується прав та інтересів ОСОБА_9, у зв'язку з чим висновок апеляційного суду про закриття провадження у справі є передчасним. За таких обставин у силу вимог п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до цього ж суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Керуючись ст. ст. 336, 342, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 вересня 2015 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк О.М. Ситнік