Справа № 466/4671/15 Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська Н.Л. Провадження № 22-ц/783/622/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів : Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 3 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду Львівської області від 3 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи та не узгоджується з нормами матеріального права. Зазначає, що вона письмово підтримала позов про розірвання шлюбу, однак суд не взяв це до уваги і відмовив в позові з формальних підстав. Також зазначає, що сім»я між ними фактично розпалася, спільного господарства сторони не ведуть, подружніх відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження сїм»я суперечить її інтересам, оскільки вона втратила почуття любові та поваги до відповідача, шлюб існує формально. Крім того у відповідача є інша жінка, з якою він зраджує дружині, а тому юридичне підтримання шлюбних відносин, суперечитиме моральним засадам суспільства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів знаходить законні підстави для задоволення скарги, виходячи з наступного..

Згідно ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14.02.1998 р. Від спільного шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що конфлікт між сторонами носить тимчасовий характер, подальше спільне життя подружжя є можливим, а тому даний шлюб слід зберегти. При цьому судом також було враховано, що позивачка, явка якої була визнана обовязковою, не надала суду особистих пояснень, а тому такі дії позивачки свідчать про відсутність мотивів та достатніх підстав для задоволення позову..

Однак цей висновок не відповідає фактичним обставинам справи і грунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що

мають істотне значення.

Як убачається з матеріалів справи у 2008 р. позивачка зверталася до суду із позовом про розірвання шлюбу, однак ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.03.2012 р. її позов було залишено без розгляду згідно її клопотання.

26.06.2013 р. муж сторонам був укладений договір про сплату аліментів та утримання дітей, здійснення батьківських прав та виконання обовязків та визначення місця проживання дітей (а.с. 23, 24).

Згідно умов цього договору сторони визначили, що діти проживатимуть з матір»ю, а також визначили розмір аліментів на дітей та обовязок батька здійснювати виплату аліментів.

Отже із цього договору випливає, що станом на 26.06.2013 р. подружжя фактично спільно не проживали, не вели спільно господарства.

Підставою звернення позивачки із позовом було те, що відповідач не підтримує контактів із сім»єю, не проживає з сім»єю і жодним чином не надає допомоги по утриманню дітей.

Як випливає із матеріалів справи, у тому числі із письмових показань свідка ОСОБА_6, що між сторонами тривалий час існує конфлікт, відповідач не проживає із сім»єю, спільного господарства сторони не ведуть, у відповідача є інша жінка, що дає підстави вважати, що шлюб існує між ними формально.

Висновок суду, що подальше спільне життя подружжя є можливим, а тому шлюб слід зберегти в інтересах дітей та подружжя, є неправильним і суперечить нормам матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Оскільки між сторонами склались неприязні відносини, позивачка втратила почуття любові та поваги до відповідача, спільного господарства сторони не ведуть, у відповідача є інша жінка, шлюб існує між ними формально, то збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя.

Такий висновок колегії суддів грунтується і на тому, що за час апеляційного провадження у справі відносини сторін, направлені на збереження сім»ї, не поліпшилися, ОСОБА_4 не намагався відновити шлюбні відносини, не проживає із сім»єю і не турбується про неї.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову..

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ст. 309, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 3 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_4, зареєстрованим Лішнянською сільською радою Турківського району Львівської області 14 лютого 1998 року, актовий запис № 02.

Витрати, повязані із реєстрацією розірвання шлюбу покласти на ОСОБА_4.

Судові витрати в сумі 511,56 грн. стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: