НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/3171/16
№ 2/183/1952/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Парфьонова Д.О., за участі: секретаря судового засідання Соловйової Т.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи - Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку при ньому, що знаходяться на території Новомосковської міської ради в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ОСОБА_1, право на отримання грошових внесків, що знаходяться на рахунках в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 24 серпня 1954 року та грошові внески, що знаходяться в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Бабуся позивача - ОСОБА_5 проживала з ОСОБА_3, як чоловік та дружина до дня своєї смерті, яка сталася у 1998 році. Весь цей час ОСОБА_5 та ОСОБА_3 проживали разом. Позивач приїздила в гості до бабусі і дідуся, допомагала їм, вони будували будинок разом. З квітня 2000 року позивач переїхала на постійне місце проживання до дідуся - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 та почала проживати з ним однією сім'єю, мала спільний сімейний бюджет, вела спільне господарство, піклувалася про нього. З 10 лютого 2011 року прописалася за вищевказаною адресою. Коли ОСОБА_3 помер, позивач поховала його та оплатила усі ритуальні послуги, продовживши проживати у вищезазначеному будинку. Інших спадкоємців, крім позивача у ОСОБА_3 немає. В установлений законом строк позивач звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та грошові внески, що знаходяться в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Але в нотаріальній конторі позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 та грошові внески, що знаходяться в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», про що видано відповідну постанову від 17 березня 2016 року через те, що позивачем не представлено до нотаріальної контори документи, що підтверджують родинний зв'язок між нею та ОСОБА_3. Вважаючи, що з 2000 року з ОСОБА_3 позивач жила однією сім'єю, вела спільне господарство, мала спільний бюджет, піклувалася та доглядала, підтримувала померлого морально, а тому - має право на спадкування в порядку спадкування четвертої черги - звернулася із позовом до суду.

Позивач, представник позивача до суду не з`явились, надавши заяви, в яких підтримали позов та просили його задовольнити.

Представником відповідача надано суду заяву, згідно з якою остання просила розглядати позов у відсутність відповідача.

Представник третьої особи-1 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечив проти задоволення позову.

Третя особа-2 в судове засідання не з`явилась, поважних підстав неявки суду не повідомила. Про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином.

В судовому засіданні допитано в якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що протягом тривалого періоду часу знала позивача та померлого ОСОБА_3, проживаючи по сусідству. З ОСОБА_3 однією сім`єю до 1998 року проживала бабуся позивача. На початку 2010 року позивач переїхала на проживання до померлого, жила з ним однією сім`єю, поводила себе, як онука, доглядаючи ОСОБА_3 Померлий також сприймав позивача, як власну онуку.

Свідок ОСОБА_7 показала суду, що внаслідок особливостей її праці була обізнана про обставини життя ОСОБА_3 з 09 жовтня 2008 року позивач почала доглядати за ОСОБА_3, проживати за місцем постійного проживання померлого, оскільки той не міг самостійно обслуговувати власні потреби. Відвідуючи, як голова спілки ветеранів, за місцем проживання ОСОБА_3 при спілкуванні з ним не чула скарг на позивача. Позивач доглядала за померлим, допомагаючи йому, проживаючи з ним фактично однією сім`єю.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини.

У відповідності до договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 24 серпня 1954 року ОСОБА_3 на підставі рішення Виконавчого комітету Новомосковської міської Ради народних депутатів № 10/31/50500 від 30 липня 1954 року відведено земельну ділянку комунальної власності під індивідуальне будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2. Відведена ділянка надана забудовнику безоплатно в безстрокове користування. Договір зареєстровано в реєстрі за № 6903.

У відповідності до Акту про завершення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 17 червня 1966 року, комісією з прийняття в експлуатацію, побудоване ОСОБА_3 домоволодіння по АДРЕСА_3, що складається з житлового будинку житловою площею 26,7 кв.м., корисною площею 44,3 кв.м., надвірних побудов - сараю, погребу, вбиральні, колодязю, забору прийнято в експлуатацію.

У відповідності до наданого позивачем технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 від 19 березня 2016 року, будинок в цілому складається з: житловий будинок літ. А, житловою площею 24,9 кв.м., загальною площею 45,4 кв.м., рік побудови 1963, прибудови літ. а, рік побудови 1963, тамбуру літ. а1, рік побудови 1980, сараю літ. Б, рік побудови 1980, сараю літ. В., рік побудови 1980, вбиральні літ. Г, рік побудови 1985, гаражу літ. Д, рік побудови 1988, огорожі № 1, рік побудови 1980, воріт № 2, рік побудови 1980.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. На день смерті померлий був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до паспорту громадянина України, позивач з 10 грудня 2011 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

У відповідності до копії спадкової справи, 27 серпня 2015 року до Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області подано заяву про прийняття спадщини ОСОБА_1

Також встановлено, що 19 квітня 2016 року від імені ОСОБА_8, ОСОБА_9 подано заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_3 У відповідності до змісту заяви, заявником вказано про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Також, 26 квітня 2016 року ОСОБА_9 від імені ОСОБА_8 подано заяву про те, що ОСОБА_3 не є батьком ОСОБА_2, будь яких претензій до спадкоємців померлого ОСОБА_3 законний представник не має. Доказів на підтвердження родинного зв`язку між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріали спадкової справи не містять.

Постановою нотаріуса від 17 березня 2016 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що ОСОБА_1 не надано до нотаріальної контори, документи, що підтверджують родинний зв'язок з померлим ОСОБА_3. Крім того, не надані правовстановлюючі документи на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

З інформації, наданої КП «Новомосковське міське БТІ» ДОР» від 12 вересня 2016 року, вбачається, що у зв'язку із перенумерацією на спадковий будинок декілька разів була змінена адреса, та остаточно на теперішній час фактично є АДРЕСА_1

Розглядаючи позовні вимоги в частині встановлення факту, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Постанова Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», надає роз'яснення, що при вирішені спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України, про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільними побутом, мають взаємні права та обов'язки.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також, інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, та мали взаємні права та обов'язки.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява обґрунтована та підлягає задоволенню, в судовому засіданні, фактом реєстрації місця проживання позивача за адресою місця проживання померлого, показаннями свідків знайшло своє підтвердження, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_3 однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини, вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, встановлення факту проживання необхідне заявнику для реалізації спадкових прав, іншого порядку встановлення означеного факту немає, відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання права власності на спадковий будинок, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом.

По об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української PCP, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності. Інструкція втратила чинність згідно із наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» адресованому головам апеляційних судів областей, міст Києва та Севастополя, Апеляційного суду Автономної Республіки Крим: коли перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, то його право має бути визнано в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Ч.1 ст.1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст.ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ст.1273 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, оскільки померлим на підставі договору на земельній ділянці, переданій йому у безстрокове користування побудовано житловий будинок, прийнятий у встановленому законодавством порядку в експлуатацію до 1992 року, однак право власності на будинок не зареєстроване у встановленому законом порядку в реєстрі прав власності, право власності на будинок не було відчужене на користь третьої особи, позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом, підставою відмови у видачі свідоцтва про право власності нотаріусом вказано про відсутність належних правовстановлюючих документів, інші особи, які мають право на спадщину за законом чи заповітом, у відповідності до матеріалів спадкової справи, з урахуванням доказів, отриманих судом - відсутні, наявні підстави для визнання за позивачем права власності на майно, належне померлому в порядку спадкування за законом і позовні вимоги підлягають задоволенню в частині житлового будинку.

В частині, яка стосується вкладів у банку та права власності на земельну ділянку суд вважає за необхідне відмовити, оскільки право в цій частині не оскаржується, не невизнається та не порушується іншими особами, про що свідчить, зокрема, зміст постанови нотаріуса, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в цій частині внаслідок ненадання доказів родинного зв`язку, а отже права позивача в цій частині позову не є порушеними та не підлягають захисту на час звернення з позовом в судовому порядку і позивач не позбавлена права, після встановлення судом факту спільного проживання, звернутися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 256 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, треті особи - Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, що в цілому складається з житлового будинку літ. А, житловою площею 24,9 кв.м., загальною площею 45,4 кв.м., прибудови літ. а, тамбуру літ. а1, сараю літ. Б, сараю літ. В, вбиральні літ. Г, гаражу літ. Д, огорожі №1, воріт № 2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.О. Парфьонов