УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Конотопського міськрайонного управління юстиції, Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Конотопа та Конотопського району, Конотопська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частку спільного сумісного майна,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідачів, які є спадкоємцями її чоловіка.

В процесі розгляду справи позов уточнила, та остаточно просила визнати за нею право власності на частку спільного майна подружжя, а саме: 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 21070, 7/10 частин автомобіля марки «Богдан» 211040 та 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 19 листопада 1999 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та під час перебування у шлюбі вони з чоловіком придбали автомобілі: 24 жовтня 2005 року - марки ВАЗ 21070, д.н.з. НОМЕР_1, та 31 грудня 2013 року - марки «Богдан» 211040, д.н.з. НОМЕР_2.

Позивачка вказала, що її внесок на купівлю автомобіля марки «Богдан» був більший, що підтверджується рішенням суду, на виконання якого їй слід сплатити 30 000 грн за договором позики, укладеним з метою придбання вказаного автомобіля.

Крім того позивачка вказала, що ОСОБА_7 належала однокімнатна квартира, яку він придбав 07 лютого 1997 року, проте за час шлюбу за їх спільні кошти внаслідок проведеного капітального ремонту вартість житла істотно збільшилася, а тому вважала, що квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини автомобіля марки ВАЗ 21070, 2005 року випуску, двигун № НОМЕР_3, кузов НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 7/10 частин автомобіля марки «Богдан» 211040, 2013 року випуску, двигун № НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 04 листопада 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_8 відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2015 року в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 7/10 частин автомобіля марки «Богдан» 211040 змінено та визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частини автомобіля марки «Богдан» 211040, 2013 року випуску, двигун № НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_5 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що спірні автомобілі були придбані за спільні кошти подружжя, проте на придбання автомобіля марки «Богдан» 211040 позивачка отримала позику в розмірі 35 000 грн, з яких 5 000 грн було повернуто за життя її чоловіка ОСОБА_7, а інші 30 000 грн стягнуто з неї за рішенням суду від 22 січня 2015 року вже після його смерті, а тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій справі в частині визнання права власності за позивачкою на 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 21070 та на 7/10 частини автомобіля марки «Богдан» 211040 на підставі положень ст. 1231 ЦК України.

Відмовляючи в частині позовних вимог про визнання права власності на 1/2 частини спірної квартири за ОСОБА_4, суд вмотивував свої висновки тим, що спірна квартира не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а проведення ремонтних робіт на суму 31 558 грн з урахуванням ринкової вартості квартири станом на 17 липня 2015 року в розмірі 343 800 грн, не можна вважати істотним збільшенням вартості житла.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 7/10 частини автомобіля марки «Богдан» 211040 та визнаючи за нею право власності на Ѕ частини вказаного автомобіля, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що питання боргових зобов'язань спадкодавця вирішується у порядку, передбаченому главою шостою «Спадкове право» ЦК України, дійшовши обґрунтованого висновку про відсутність визначених ст. 1231 ЦК України підстав для визнання за позивачкою права власності на більшу частину автомобіля марки «Богдан», оскільки вимоги з цих підстав нею не заявлялися.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 21070 та в частині відмови у визнанні права власності на 1/2 частини спірної квартири, суд апеляційної інстанцій вмотивовано погодився з висновками місцевого суду.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 вересня 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Сумської області від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана