Справа № 357/9325/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

16 грудня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа : Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що з відповідачем по справі ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з 09.02.2008 року. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час між сторонами погіршилися відносини, сім»я розпалася з ініціативи відповідача, позивач зазначає, що його дружина зустріла нового чоловіка, з яким підтримує близькі відносини, сторони проживають окремо, примирення з відповідачем не можливе, просить розірвати шлюб та визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем, оскільки дитина і так проживає разом з батьком, який опікується життям та здоров'ям доньки, а мати дитини належно ніколи не піклувалася про доньку, переслідує мету нашкодити позивачу та бажає вивезти дитину без згоди батька до Росії.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з»явилася, про день та час розгляду даної справи була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в ЗМІ, згідно вимог ч.9 ст.74 ЦПК України, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без участі відповідача до суду не надходило, а тому на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи, на проведення якого позивачем надано дозвіл.

Представник третьої особи, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, згідно довіреності в справі, позовні вимоги стосовно визначення місця проживання малолітньої дитини підтримала.

Заслухавши пояснення позивача, висновок представника третьої особи по справі, покази свідків, дослідивши матеріали даної справи, матеріали перевірки Білоцерківським відділом поліції ГУ Національної поліції в Київській області заяви ОСОБА_2 і заяви ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що сторони з 09.02.2008 року перебувають в зареєстрованому в відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у м.Донецьку шлюбі, актовий запис №48. (а.с.7).

Встановленим є те, що сторони мають спільну доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

В судовому засіданні встановлено, що з травня 2016 року сторони не підтримують стосунків, проживають окремо, батько з дитиною проживають у м. Біла Церква, а матір дівчинки проживає в Російській Федерації, в м. Москва, що було встановлено судом під час розгляду даної справи та огляду матеріалів перевірки Білоцерківським відділом поліції ГУ Національної поліції в Київській області заяви ОСОБА_2 від 22.09.2016 року, де вона особисто зазначила своє місце проживання : АДРЕСА_1. Зареєстрованим місцем проживання відповідача є АДРЕСА_2.

Встановленим є те, що позивач та його донька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з серпня 2016 року взяті на облік в Управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, як внутрішньо переміщені особи (а.с.44).

Встановленим є те, що 11.10.2016 року виконавчий комітет Білоцерківської міської ради прийняв рішення №447 про доцільність визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.117).

Встановлено, що 14.09.2016 року Білоцерківським міським центром соціальної служби сімї та молоді було складено Акт оцінки потреб дитини та сімї. Зокрема, в даному акті зазначено, що батько задовольняє всі потреби в медичному, психологічному та матеріальному догляді за дитиною. Сімейні та соціальні стосунки налагоджені, між дитиною і батьком сильний емоційний стан, довірливі стосунки. Батько навчає і контролює самообслуговування дитини відповідно до її віку, задовольняє всі потреби (а.с.118-121).

В судовому засіданні встановлено, що малолітня ОСОБА_3 відвідує Білоцерківський дошкільний навчальний заклад №1 «Веснянка». Даний заклад надав характеристику на малолітню ОСОБА_3, зазначивши, що адаптація дівчинки в дошкільному закладі відбулася успішно, фізичний, психічний, розумовий розвиток дитини на достатньому рівні, відповідає віковим нормам, особистісний контакт встановлюється легко як з дорослими так і з однолітками, до дитячого садка приводить ОСОБА_3 і забирає її батько, який цікавиться життям та вихованням дитини. За весь час перебування дитини в садочку, мати дитини жодного разу не відвідала заняття, свята своєї доньки не навідалася до садка.

Встановленим є те, що малолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує центр соціально-психологічної реабілітації «Злагода» , її батько бере участь у навчальному курсі «Батьківство в радість». Батько дитини цікавиться її розвитком. (а.с.105).

В судовому засіданні оглянуто матеріали перевірки Білоцерківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області за неодноразовими зверненнями ОСОБА_1 про притягнення до кримінальної відповідальності його дружину ОСОБА_2, яка на території Донецької області з найманими силовиками погрожувала фізичною розправою, бажала відібрати в позивача дитину, а також, матеріали перевірки Білоцерківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області за заявою ОСОБА_2 про розшук її доньки ОСОБА_3, яку 17.05.2016 року забрав ОСОБА_1 і вивіз в невідомому напрямку.

Позивач характеризується за місцем проживання, роботи виключно позитивно, що підтверджено матеріалами справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що сім»я розпалася з ініціативи відповідача. Після початку бойових дій в Донецьку, втікаючи від війни, сторони певний час проживали в м. Одеса у друзів, потім переїхали до Росії, поселились поблизу м. Москви, а потім - в Москві. Відповідач отримала дозвіл на тимчасове проживання, працевлаштувалась. Дитину влаштувати в садочок виявилося неможливим, тому позивач займався її доглядом, розвитком, вихованням, вів домашнє господарство. Дружина проводила більшість часу на роботі. В травні 2016р. дружина повідомила, що зустріла іншого чоловіка, з яким має намір створити сім»ю. Дочку відповідач мала намір відвезти до своїх батьків в м.Єнакієве. Позивач був проти таких планів, бажав самостійно виховувати і утримувати свою єдину дитину, з якою останні два роки був нерозлучним цілодобово, а також той факт, що в м.Єнакієве нестабільна і небезпечна ситуація, позивач заперечив вивезення дитини до Єнакієво. Позивач з дитиною поїхав до своїх батьків де прожив з дитиною близько 2-х місяців. За цей період відповідач намагалася відібрати дитину, приїздила, погрожувала, приїжджала з озброєними людьми в військовій формі, що налякало дитину. Така ситуація, не стабільний політичний стан, протиправна поведінка відповідача змусили позивача шукати безпечного місця проживання для дитини і для себе. Донька дуже тяжко пережила описані вище події, а тому в серпні 2016р. позивач з донькою переїхали в м.Білу Церкву, де знайомі допомогли їм облаштуватись, знайти житло, роботу, дитина влаштована в дитячий садочок. Позивач має постійну роботу, винаймає житло, займається здоров'ям дитини, її реабілітацією, адаптацією до нового місця та до нових умов проживання. За весь час, що сторони проживають окремо, спроби позивача на примирення, позитивних результатів не дали, у відповідача до позивача з'явилась агресія, ворожнеча, які лише посилювались і переросли у відкриті погрози.

Позивач має бажання жити разом з дитиною , дати їй все необхідне, він з дитиною не уявляють життя один без одного. Протягом останніх 3-х років вони нерозлучні цілодобово, позивач одноособово займається утриманням, вихованням та всебічним розвитком дитини. Тому вважає, що в інтересах дитини буде закріплення рішенням суду її проживання разом з батьком.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4, яка є фахівцем Білоцерківського міського центру соціальної служби сімї та молоді, суду показала, що з вересня 2016 року знайома з позивачем і його малолітньою донькою. Позивач з дитиною взяті під супровід Білоцерківського міського центру соціальної служби сімї та молоді, як сімя переселенців. Центром надавалася допомога по влаштуванню дитини в дитячий садок. Дівчинка ОСОБА_3 травмована, бачила конфлікти, але батько турбується про дитину, переймається її здоров'ям, вихованням. Свідок ОСОБА_6 суду показав, що знайомий зі сторонами з 2006 року, є хрещеним батьком їх дитини, це була нормальна сімя, але виник конфлікт. Дитина добре ставиться до батька, а коли чує про матір, то стає замкнутою. Свідок ОСОБА_7, який являється батьком позивача, суду показав, що 22.05.2016 року невістка мала намір силою відібрати у позивача дитину, найняла силовиків, озброєні люди погрожували позивачу розправою. Відповідач лаялася, ображала позивача і його родину. Відповідач не цікавиться дитиною, не адекватна, не йде на контакт, не бажає мирно врегулювати конфлікт. Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які знайомі з позивачем з серпня 2016 року суду показали, що позивач одноособово утримує та виховує свою доньку, відносини між ними чудові, а з матір'ю дитини, свідки не знайомі, жодного разу її не бачили.

При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

Згідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні.

Одночасно з позовною вимогою про розірвання шлюбу, позивач поставить вимогу про визначення місця проживання дитини сторін з батьком.

Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини.

В ст.150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так у вказаній статті зазначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вказано вище, опікується дівчинкою батько ОСОБА_1, він піклується про доньку, цікавиться її навчанням, розвитком, створив всі умови для її виховання та проживання, донька перебуває на його повному матеріальному утриманні, позивач орендує житло (а.с.9), офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату.

Матір дитини проживає і працює в м. Москва, зверталася до правоохоронних органів щодо розшуку своєї доньки, хоча знає, що її донька проживає в м. Біла Церква, оскільки подавала заяву саме до Білоцерківського відділу поліції. Відсутні дані про особистий приїзд відповідача та вчинення їй перешкод в спілкуванні з донькою. Суд звертає увагу, що до Служби у справах дітей, чи до суду з приводу конфлікту щодо місця проживання дитини, чи перешкод в спілкуванні, відповідач не зверталася. Відомостей про власне житло чи щодо офіційного місця роботи ОСОБА_2 суду не надано, з травня 2016 року мати дитини участі у матеріальному забезпеченні доньки не приймає, не спілкується з донькою.

Надані суду докази, дійсно, свідчать про те, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що відповідач поводить себе агресивно по відношенню до батька своєї доньки, не намагається мирним шляхом врегулювати сімейний конфлікт.

Жодних обставин, які б були підставою для розлучення дитини з батьком, в даному випадку судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою саме забезпечення інтересів дитини, враховуючи психологічний стан дівчинки, необхідно визначити місце проживання дитини з батьком, оскільки останній півроку й так проживає разом з дитиною, позивач найбільш оптимально може забезпечити спокійні та належні умови проживання і виховання дитини, крім того, дівчинка влаштована до ДНЗ №1 «Веснянка» в м. Біла Церква, успішно адаптувалася в колективі, потребує підготовки до школи, та крім цього дитина відвідує Центр соціально-психологічної реабілітації «Злагода», оскільки була свідком подій на сході України, та зміна, на даний час, місця проживання чи навчання може призвести ще до більшої психологічної травми дитини, а тому суд прийшов до висновку, що місце проживання доньки сторін слід визначити разом з батьком. Доказів які б спростовували такі висновки суду не надано.

Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судових витрат.

На підставі вищевикладеного та керуючись Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року), ст.ст. 7, 19, 24,56,112,113,141,150,157,159, 160,161,171 СК України, ст.ст.10,60,88,209, 212-215, 224-226, ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який було зареєстровано 09.02.2008 року у відділі РАЦС Кіровського районного управління юстиції в м. Донецьку, актовий запис № 48 - розірвати.

Прізвище відповідача залишити «ОСОБА_2».

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з її батьком ОСОБА_1.

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя О. Я. Ярмола