Справа № 546/936/15-ц
Номер провадження 2/546/39/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року селище Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді - Горулька О.М.

при секретарі - Гудзенко С.В.,

з участю: позивачки - ОСОБА_1,

представника позивачки - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Решетилівка справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лиманське» про стягнення заборгованості з орендної плати за користування земельною ділянкою, інфляційних втрат, 3% річних та пені у звязку з несвоєчасною виплатою орендної плати, та за зустрічним позовом ТОВ «Лиманське» до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої орендної плати, -

В С Т А Н О В И В:

позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила стягти з відповідача на її користь заборгованість з орендної плати за 2014 рік за користування належними їй земельними ділянками згідно договорів оренди від 01 березня 2007 року у розмірі 6984 грн. 29 жовтня 2015 року та 25 січня 2016 року позивачка подала до суду заяви про збільшення позовних вимог та остаточно просить стягти з відповідача на її користь заборгованість з орендної плати за 2014 2015 роки у загальному розмірі 13968 грн., інфляційні втрати у розмірі 1438,71 грн., 3% річних у розмірі 180,82 грн., пеню у розмірі 153,92 грн., та витрати на ритуальні послуги у розмірі 200 грн., а також понесені нею судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу у розмірі 750 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є власником земельних ділянок площею 6,76 га та 2,35 га, розташованих на території Лиманської Першої сільської ради Решетилівського району Полтавської області. 03.03.2007 року (як встановлено в судовому засіданні 01.03.2007 року) між нею та відповідачем було укладено договори оренди землі щодо цих земельних ділянок на строк пять років. У грудні 2010 року були укладені договори оренди цих же земельних ділянок на строк пять років, до 31.12.2015 року. В порушення умов договорів відповідач у 2014 та 2015 роках не виплачував їй орендну плату за землю.

У свою чергу відповідач подав до суду зустрічний позов, в якому просить стягти з позивачки на його користь надмірно виплачену орендну плату за землю за 2007 2014 роки у сумі 6909,58 грн., посилаючись на те, що позивачка ОСОБА_1 на протязі всього періоду оренди землі отримувала зайво сплачену орендну плату.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала, просить його задовольнити, підтвердила обставини, викладені в заяві, і, крім того, суду пояснила, що у 2010 році позивачем їй було надано примірники додаткових угод до зазначених вище договорів оренди, згідно яких було запропоновано продовжити термін дії договорів оренди до 2015 року та розмір орендної плати було визначено 5% від вартості земельних ділянок. Вона підписала ці додаткові угоди та віддала їх відповідачеві, але її примірники додаткових угод їй не повернули. Підтвердила, що у 2014-2015 роках відповідач продовжував користуватися належними їй земельними ділянками, але орендну плату не виплачував. На протязі цього періоду вона встановлювала надгробні памятники.

Зустрічний позов не визнала, заявила про застосування до нього позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, зустрічний позов підтримав та просить його задовольнити і суду пояснив, що дійсно у 2007 році між ТОВ «Лиманське» та позивачкою ОСОБА_1 було укладено зазначені в позовній заяві договори оренди землі. Цього ж року ці договори оренди були здані на реєстрацію, але не з вини відповідача державну реєстрацію договорів було здійснено лише у грудні 2010 року. Дійсно, у 2010 році орендодавцям, у тому числі і позивачці було запропоновано укласти додаткові угоди до договорів оренди землі, але позивачка не надала відповідачеві необхідні для цього документи, тому з нею додаткові угоди не були укладені, і їх не існує. Оскільки державна реєстрація договорів оренди землі була здійснена лише у грудні 2010 року, орендар продовжував користуватися належними позивачці земельними ділянками до 2015 року включно в межах зазначеного у договорах оренди 5-річного строку. На протязі існування між сторонами орендних відносин відповідач за проханнями орендодавців, у тому числі - і позивачки, виплачував їм орендну плату у розмірах, що перевищують передбачену договорами оренди 2% ставку, маючи на меті зацікавити орендодавців у подальшому продовженні орендних відносин. Факт нарахування та виплати позивачці орендної плати, починаючи з 2010 року, у розмірі 5% від вартості землі заперечує. Підтвердив, що внаслідок переплати позивачці орендної плати за минулі роки у 2014-2015 роках відповідач не виплачував їй орендну плату.

Із матеріалів справи вбачається наступне:

згідно доданих до позовної заяви копій Державних актів на право приватної власності на землю (а.с. 6-7) позивачка ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок площею 2,35 га та 6,77 га, розташованих на території Лиманської Першої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, та призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. При цьому на земельній ділянці площею 6,77 га під сільськогосподарськими угіддями (ріллею) зайнято 6,76 га, а решта 0,01 га під іншими угіддями.

згідно копії договору оренди землі (а.с. 8) даний договір укладений 01 березня 2007 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем на строк 5 років до 01 березня 2012 року.

Предметом цього Договору є земельна ділянка площею 2,35 га вартістю згідно нормативної грошової оцінки 19243,07 грн., розташована на території Лиманської Першої сільської ради Решетилівського району Полтавської області.

Пунктом 6 Договору сторонами обумовлено розмір орендної плати 2 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 384,86 грн., у тому числі і за згодою сторін сільськогосподарською продукцією, а також орендар зобовязався надавати орендодавцю ритуальні послуги у розмірі 200 грн., в які входить надання автопослуг та виготовлення надгробного памятника.

Згідно п. 7 Договору орендна плата вноситься у строк до 20 числа місяця, останнього у звітному році.

Пунктом 10 Договору встановлена відповідальність орендаря за порушення строків внесення орендної плати у вигляді пені у розмірі 0,1% ставки НБУ від несплаченої суми за кожен місяць.

Згідно п. 9.4 Договору після закінчення строку оренди орендар зобовязаний повернути орендодавцю земельну ділянку у стані, передбаченому цим Договором.

Даний Договір зареєстрований 31 грудня 2010 року у Решетилівському райвідділі Полтавської регіональної філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 45.

Згідно копії договору оренди землі (а.с. 8) даний договір укладений 01 березня 2007 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем на строк 5 років до 01 березня 2012 року.

Предметом цього Договору є земельна ділянка площею 6,76 га вартістю згідно нормативної грошової оцінки 55354,53 грн., розташована на території Лиманської Першої сільської ради Решетилівського району Полтавської області.

Даний Договір зареєстрований 31 грудня 2010 року у Решетилівському райвідділі Полтавської регіональної філії ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 46.

Строки виплати орендної плати її розмір (у процентному відношенні до оцінки земельної ділянки), обовязки та відповідальність орендаря у цьому договорі зазначені такі ж, як і в попередньому договорі.

Із позовної заяви вбачається, що позовні вимоги в частині стягнення орендної плати за 2014-2015 роки позивачкою заявлено із розрахунку 5% від сукупної вартості належних їй земельних ділянок, визначеної у розмірі 164319,50 грн.

Із зустрічного позову відповідача та доданої до нього довідки про стан розрахунків за оренду землі (а.с. 28-31) вбачається, що за 2012-2014 роки відповідачем нараховувалася позивачці орендна плата, виходячи із сукупної оцінки земельних ділянок у розмірі 164316,65 грн., а у 2015 році 205235,07 грн.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду землі» Об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до

Податкового кодексу України ( 2755-17 ).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно ст. 201 ЗК України грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі. Залежно від призначення та порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо. Експертна грошова оцінка використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вирішуючи питання щодо наявності законних підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного:

судом встановлено, що зазначені вище земельні ділянки розташовані на території Лиманської Першої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, перебувають у власності позивачки та у 2007-2015 роках перебували в оренді ТОВ «Лиманське» на підставі договорів оренди від 01.03.2007 року.

Судом також встановлено, що відповідачем із належної позивачці за 2014-2015 роки орендної плати частково відраховано переплачену, як вважає відповідач, суму орендної плати за попередні роки, і за 2014-2015 роки орендну плату не виплачено.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються договором оренди землі, Законом України «Про оренду землі» та Земельним кодексом України.

Даний договір є виключно цивільно-правовою угодою щодо земельної ділянки, а тому при визначенні вартості земельної ділянки для розрахунку розміру орендної плати не може бути застосована Методика нормативної грошової оцінки земель в редакції від 31.10.2011 року, оскільки ця Методика стосується виключно орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Для визначення вартості належної позивачці земельної ділянки у разі спору з приводу розміру заробітної плати слід керуватися положеннями Методики експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої Постановою КМУ від 11.10.2002 року № 1531.

Сторонами не надано суду доказів укладення між сторонами додаткових угод до договорів оренди землі, а тому посилання позивачки на те, що у 2010 році до цих договорів оренди були укладені угоди на умовах, вказаних позивачкою, суд до уваги не приймає.

Сторонами також не надано суду доказів звернення позивачки до відповідача з пропозицією щодо зміни умов Договору оренди землі, у тому числі і щодо зміни розміру грошової оцінки земельної ділянки чи орендної плати.

Разом з тим, приймаючи до уваги позицію відповідача, викладену у зустрічній позовній заяві та довідці про стан розрахунків за оренду землі (а.с. 28-31), суд приходить до висновку, що відповідачем з власної ініціативи збільшено грошову оцінку належних позивачці земельних ділянок до 164316,65 грн. у 2014 році та до 205235,07 грн. у 2015 році проти зазначеної у Договорах оренди первинної сукупної грошової оцінки 74597,60 грн.

Оскільки доказів зміни за домовленістю між сторонами умов договорів оренди щодо розміру орендної плати суду не надано, суд приходить до висновку про необхідність здійснення розрахунку розміру орендної плати відповідно до умов, зазначених у договорах оренди та самостійно визначеної відповідачем оцінки земельних ділянок.

За таких обставин розмір орендної плати становить:

за 2014 рік - 164316,65 х 2% = 3286,33 грн.

за 2015 рік - 205235,07 х 2% = 4104,70 грн.

Загальний розмір належної позивачці орендної плати становить 7391,03 грн.

Таким чином здійснений позивачкою розрахунок заборгованості відповідача з орендної плати суд вважає помилковим.

Згідно математичних розрахунків, виходячи із прийнятої судом грошової оцінки земельних ділянок та розміру орендної плати за землю, визначених у грудні 2014 року та у 2015 році індексів інфляції інфляційні втрати позивачки у звязку з пропущенням строку виплати відповідачем орендної плати становлять:

у 2014 році - 102,01 грн.,

у 2015 році - 578,39 грн.

Загальний розмір інфляційних втрат становить 680,40 грн.

Що стосується розміру пені за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобовязання з виплати орендної плати, то, враховуючи розмір заборгованості з орендної плати, методику розрахунку пені, облікової ставки НБУ та періоду затримки виплати орендної плати, періоду, за який заявлено позовні вимоги по 31 жовтня 2015 року включно (зазначений позивачкою у Розрахунку інфляційних втрат, річної процентної ставки та пені (а.с. 40-44), діючи в межах судового розгляду, визначених ч. 1 ст. 11 ЦПК України, розмір пені за період з 21 грудня 2014 року по 31 жовтня 2015 року становить 72,32 грн.

За цих же умов загальний розмір передбачених частиною другою статті 625 ЦК України 3% річних становить 85,03 грн.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що стягненню підлягають суми, визначені судом, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки передбачених п. 6 Договорів оренди витрат на ритуальні послуги, суд зазначає, що позивачкою не надано суду належних доказів виникнення цих витрат на протязі спірного періоду, за який заявлено позов, а тому не вбачає законних підстав для задоволення цих вимог.

Вирішуючи питання щодо зустрічного позову, суд виходить з положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобовязання повернути майно позивачу.

Враховуючи те, що відповідачем добровільно здійснювалася виплата позивачці орендної плати, в рамках договірних правовідносин і за відсутності умислу позивачки на одержання безпідставно набутого майна, суд приходить до висновку про те, що переплачена відповідачем сума орендної плати поверненню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ст. 48 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати

у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачкою та її представником не надано суду розрахунку витрат на правову допомогу, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог їх відшкодування.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 3, 4? 21, Закону України «Про оренду землі», ст. 201 ЗК України, ст.ст. 625, 1212 ЦК України, суд, -

Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягти з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиманське», ідентифікаційний код 32323794, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість по орендній платі згідно договорів оренди від 01 березня 2007 року, у розмірі 7391 (сім тисяч триста девяносто одна) грн. 03 коп., інфляційні втрати у звязку з простроченням грошового зобовязання у розмірі 680 (шістсот вісімдесят) грн. 40 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 85 (вісімдесят пять) грн. 13 коп., пеню за несвоєчасну виплату орендної плати у розмірі 72 (сімдесят дві) грн. 32 коп., а всього 8228 (вісім тисяч двісті двадцять вісім) грн. 88 коп.

Стягти з Товариства з обмеженою відповідальністю ««Лиманське» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 126 (сто двадцять шість) грн. 67 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Лиманське» - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Полтавської області через Решетилівський районний суд.

Головуючий: