Справа № 638/687/15-ц
Провадження № 2/638/883/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.16 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого: судді Омельченко К.О.

При секретарі: Помазан М.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального закладу охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про визнання недійсним та скасування наказу № 670-ос від 24.10.2014 року, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Комунального закладу охорони здоровя «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» про визнання недійсним та скасування наказу № 670-ос від 24.10.2014 року про його працевлаштування у Дергачівське відділення закладу на посаду фельдшера швидкої та невідкладної медичної допомоги по переводу з 9-го відділення КЗОЗ «ОКЛ-ЦЕМД та МК».

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.07.14 року його поновлено на посаді. Визнано незаконною відмову директора КЗОЗ «ЦЕМД та МК» ОСОБА_2 у прийнятті останнього на роботу на посаду фельдшера у звязку з переводом з КЗОЗ «ОКЛ-ЦЕМД та МК» та зобовязано директора ОСОБА_2 укласти трудовий договір з останнім з 01.10.2013 року. 14.10.14 року наказом № 647-ос він був прийнятий на роботу без визначення робочого місця. Наказом від 24.10.2014 року № 670-ос його робочим місцем визначено м. Дергачі. Вважає, що вищевказаний наказ є незаконним, оскільки суперечить вимогам ч.1 ст.32 КЗпП України, відповідно до яких переведення на роботу на інше підприємство, установу, організацію, або в іншу місцевість, хоча б разом із підприємством, установою, організацією допускається тільки за згодою працівника. Оскільки позивач такої згоди не надавав, просить суд скасувати спірний наказ.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Надали пояснення відповідно до викладених в уточненому позові.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала з тих підстав, що Комунальний заклад охорони здоровя (КЗОЗ) «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (далі - Центр), який є головним закладом в системі та в структурі організації екстреної медичної допомоги на території Харківської області, був утворений рішенням позачергової сесії Харківської обласної ради від 20 вересня 2012 року № 532-VI на виконання вимог Закону України «Про екстрену медичну допомогу» від 05.07.2012 р. № 5081-VI.

Тобто КЗОЗ «ЦЕМД та МК» створений, як нова самостійна організація, та не є результатом реорганізації (поділу, приєднання, злиття, тощо) іншої юридичної особи.

Згідно із положеннями ЗУ «Про екстрену медичну допомогу», Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф є закладом охорони здоровя, основне завдання якого - забезпечення організації та надання екстреної медичної допомоги на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Основними принципами функціонування системи екстреної медичної допомоги є - регіональна екстериторіальність.

11 липня 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова по справі № 638/18573/13-Ц ухвалено рішення, яким суд, крім іншого, зобовязав директора КЗОЗ «ЦЕМД та МК» ОСОБА_2 укласти трудовий договір з ОСОБА_1 у звязку з переведенням останнього з КЗОЗ «ОКЛ - ЦЕМД та МК» (надалі за текстом - Рішення).

23.07.2014 р. державним виконавцем Дзержинського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження щодо зобовязання директора КЗОЗ «ЦМД та МК» ОСОБА_2 укласти трудовий договір з ОСОБА_1 у звязку з переводом останнього з КЗОЗ «ОКЛ-ЦЕМД та МК» з 01.01.2013 року.

Фактично за весь час поки тривав процес примусового виконання Рішення суду від 11.07.2014 р. до 14 жовтня 2014 року ОСОБА_1 жодного разу особисто не звертався до Відповідача з метою укладення трудового договору, а в односторонньому порядку виконати рішення суду в цій частині, адміністрація КЗОЗ «ЦЕМД та МК» була позбавлена можливості, так як трудовий договір то ДВОСТОРОННЯ угода, яка має відповідну процедуру укладення та для якої обовязкова наявність волевиявлення обох сторін.

01.10.2014р. ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу кадрів КЗОЗ «ЦЕМД та МК» із вимогою вказати коли відбудеться його працевлаштування. Начальником відділу кадрів Позивачу було розяснено порядок укладання трудового договору та запропоновано ОСОБА_4 надати документи необхідні для прийому його на роботу (ч. 2 ст. 24 КЗпП України). Позивач у грубій формі відмовився надавати необхідні документи.

У подальшому ОСОБА_1 замість того щоб здійснити необхідні дії по укладенню трудового договору, почав вводити в оману усі контролюючі органи, надсилаючи їм листи із своїм обуренням поведінкою адміністрації закладу, яка в односторонньому порядку не виконує рішення суду.

Розуміючи, що спонукати ОСОБА_1 до будь - яких дій щодо укладення трудового договору у Відповідача не має законних підстав, а неукладення може привести до негативних наслідків для адміністрації, наказом по КЗОЗ «ЦЕМД та МК» від 14.10.2014 року № 647 - ос, що винесений на виконання Рішення суду, ОСОБА_1 прийнято на посаду фельдшера швидкої та невідкладної медичної допомоги у звязку з переведенням останнього з КЗОЗ «ОКЛ - ЦЕМД та МК» з 01.10.2013 року.

Представник позивача вважає, що формулювання наказної частини наказу від 14.10.2014 року № 647 - ос співпадає з резолютивною частиною Рішення. Тобто вимога суду повністю виконана.

На момент винесення наказу про прийняття на роботу Позивачем не було надано роботодавцю передбачених ч. 2 ст. 24 КЗпП України необхідних для укладення трудового договору документів, у тому числі: паспорт або інший документ, що посвідчує особу, документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), документ про стан здоров'я та інші документи, визначити 14.10.2014 року, який саме структурний підрозділ може стати робочим місцем ОСОБА_1 не представлялось можливим.

Для ознайомлення ОСОБА_1 із наказом про прийом на роботу до КЗОЗ «ЦЕМД та МК» адміністрація КЗОЗ «ЦЕМД та МК» була вимушена викликати його телеграмою.

17.10.2014р. ОСОБА_1 був ознайомлений із наказом № 647-ос від 14.10.2014 р.

Після надання ОСОБА_1 відповідних документів, у тому числі що

підтверджують його кваліфікацію (2 кваліфікаційна категорія - найнижча, яка передбачена для посади фельдшера швидкої та невідкладної медичної допомоги) та ідентифікують особу, наказом від 24.10.2014 р. № 670-ос про внесення змін до наказу № 647-ос від 14.10.2014 р. робочим місцем з 24.10.2014 р. ОСОБА_1 визначено Дергачівське відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги.

Проти визначення ОСОБА_1 робочого місця Дергачівського відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги останній не заперечував, про що свідчить його особистий підпис на наказі та відсутність, на той час, будь - яких звернень із скаргами на неправомірність таких дій Позивача. Наказ підписаний ОСОБА_1

Також вважає, що про відсутність заперечень ОСОБА_1 проти визначення йому за робоче місце Дергачівського відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги також свідчить його особисте-звернення від 04.11.2014 року до КЗОЗ «ЦЕМД та МК» в якому він надає пояснення про причини неявки за викликом адміністрації, а також надає документи, що необхідні для можливості приступити до виконання ним професійних обов'язків. В даному зверненні також відсутні будь - які заперечення про визначення йому робочого місця Дергачівського відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги.

Своїм Рішенням суд вимагав від Відповідача укласти із ОСОБА_1 новий трудовий договір.

Вимогу суду про укладення трудового договору виконано у повному обсязі.

На правовідносини між Відповідачем та Позивачем розповсюджуються загальні правила щодо укладення нового трудового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 29 КЗпП України передбачено зобовязання роботодавця визначення працівникові робочого місця до початку роботи за укладеним трудовим договором. З попереднього вбачається, що кодифіковане законодавство містить спеціальну норму з питання визначення працівнику робочого місця. Тобто законодавець відносить визначення працівнику робочого місця до істотних умов трудового договору. Таким чином, підписуючи наказ по КЗОЗ «ЦЕМД та МК» від

24.10.2014р. № 670-ос, ОСОБА_1 розумів, що - це частина трудової угоди й надав свою згоду на роботу, визначену цією угодою. А за загальними правилами юридичної техніки наказ № 670 - ос від 24.10.2014 року є складовою частиною наказу № 647-ос від 14.10.2014 р.

Відповідач наполягає, що наказ по КЗОЗ «ЦЕМД та МК» від 24.10.2014 р. № 670-ос винесений на виконання вимог п. З ч. 1 ст. 29 КЗпП України.

З моменту укладення трудового договору та до цього часу Позивач не звертався до адміністрації закладу із вимогами про переміщення або переведення до іншого структурного підрозділу.

За період роботи у КЗОЗ «ЦЕМД та МК» Позивач ніколи не був ані переведений ані переміщений у будь - який інший структурний підрозділ або на роботу до іншого підприємства.

На підставі наведеного, вважає, що Позивач безпідставно звинувачує КЗОЗ «ЦЕМД та МК» у порушенні ч. 1 ст. 32 КЗпП України при прийнятті його на роботу. Усі звинувачення у порушенні норм трудового законодавства з боку Відповідача при виконанні вимоги суду про укладання трудового договору ґрунтуються на навмисної з боку Позивача підміни понять «поновлення на роботі» та «укладення нового трудового договору». Жодне рішення суду, що винесене за спором між ОСОБА_1 та КЗОЗ «ЦЕМД та МК», не містить вимогу про «поновлення» його на роботі у КЗОЗ «ЦЕМД та МК». До сьогоднішнього дня ОСОБА_1 не приступив до виконання своїх посадових обовязків.

КЗОЗ «ЦЕМД та МК» сумлінно виконує свій обовязок, щодо своєчасного ознайомлення ОСОБА_1 із графіками роботи, згідно яких він повинен виходити на роботу, але у зазначені в графіках роботи зміни він не зявляється. Адміністрація постійно вимагає від ОСОБА_1 надання письмових пояснень щодо причин з яких Він не виходить на роботу, але останній або ігнорує такі вимоги, або надає відповіді, які не містять обґрунтованого виправдання його відсутності.

Окрім цього, ігноруючи факт його працевлаштування у КЗОЗ «ЦЕМД та МК», 13.10.2015 року, ОСОБА_1 звернувся до адміністрації, щодо прийняття його «на освободившуюся должность в 9 - е отделение Э(Н)МП КУОЗ «ЦЭМП и МК» по переводу из КУОЗ «ОКБ - ЦЭМП и МК». За наслідками розгляду цієї заяви ОСОБА_1 було повідомлено про відмову у задоволенні клопотання у звязку із тим, що ОСОБА_1 вже є працівником КЗОЗ «ЦЕМД та МК».

До того ж у відділенні екстреної (невідкладної) медичної допомоги № 9 ані на момент ухвалення Рішення, ані на момент працевлаштування ОСОБА_1, ані на даний час не має жодної вакансії фельдшера з медицини невідкладних станів. Для задоволення бажання Позивача працевлаштувати його у відділенні екстреної (невідкладної) медичної допомоги № 9 роботодавець повинен незаконно звільнити будь - кого з кваліфікованих працівників, для того, щоб прийняти на роботу ОСОБА_1, порушуючи тим самим, норми Конституції України, які гарантують права громадян.

На підставі викладеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та представлені докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судовими рішеннями встановлено та не заперечується сторонами, що Комунальний заклад охорони здоровя (КЗОЗ) «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» утворений рішенням позачергової сесії Харківської обласної ради від 20 вересня 2012 року № 532-VI на виконання вимог Закону України «Про екстрену медичну допомогу» від 05.07.2012 р. № 5081-VI.

Дергачівське відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги є структурним підрозділом Центру, яке дійсно знаходиться у іншій місцевості (іншому населеному пункті). Перевод це таке переміщення працівника, при якому змінюється робота, що виконувалась, підприємство (установа, організація) або місцевість, де працівник раніше працював.

Разом з цим, діяльність Центру, крім іншого, регулюється спеціальним Законом України «Про екстрену медичну допомогу». Відповідно до ч.4 ст. 5 вищевказаного Закону, одним з основних принципів функціонування системи екстреної медичної допомоги є регіональна екстериторіальність ( «регіональний»(лат.) обласний; «естерироріальність» (лат.) такий, що відноситься до даної території).

Тобто, в розумінні Закону України «Про екстрену медичну допомогу», Дергачівське відділення хоча і знаходиться територіально в іншому населеному пункті, але виходячи із законодавчо закріпленого принципу екстериторіальності не може вважатися таким, що знаходиться в іншій місцевості, а тому суд приходить до висновку про те, що при визначенні позивачу місцем роботи Дергачівського відділення, відповідачем не порушені вимоги ч.1 ст. 32 КЗпП України (з оглядом на ч.4 ст. 5 Закону України «Про екстрену медичну допомогу»).

На підставі викладеного суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом 10-ти днів з дня проголошення.

Суддя: