АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції Плахотнюк К.Г.
№22-ц/796/3906/2016 Доповідач Кравець В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Кравець В.А.,

суддів Семенюк Т.А., Шиманського В.Й.

за участю секретаря Попандопало Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Житло-Комфорт» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И Л А

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним тариф з утримання будинку, споруд і прибудинкової території, встановлений ТОВ «Сервіс-Житло-Комфорт» для нарахування йому, як власнику нерухомості в будинку за адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 4 грн. 50 коп. за 1 кв.м. з дати початку його нарахування, заборонити відповідачу нараховувати плату з утримання будинку, споруд і прибудинкової території за цінами/тарифами,не затвердженими Київською міською державною адміністрацією та стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 11 207,00 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків шляхом сплати судового збору.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням матеріального та процесуального права.

Вказав на те, що він, як споживач житлово-комунальних послуг, звільнений від сплати судового збору за позовами про захист прав споживача.

Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 7 Постанови зазначив, що стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не встановлює виключного переліку пільг щодо сплати судового збору, а тому слід керуватися і іншим законодавством України, зокрема і статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав:

Визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її, суд виходив з невиконання ОСОБА_1 вимог ухвали.

Проте, в повній мірі з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків шляхом сплати судового збору.

На виконання вимог ухвали, позивач 30.12.2015 року надіслав до суду заяву про звільнення від сплати судового збору, оскільки позов поданий в межах Закону України «Про захист прав споживачів», а тому він не повинен сплачувати судовий збір.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками, продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

При цьому послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє , використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати визначено статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір».

У пункті 7 частини першої статті 5 Закону було передбачено, що споживачі - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав звільняються від сплати судового збору.

Проте, Законом України від 22 травня 2015 № 484-VIIІ, який набрав чинності 1 вересня 2015 року, внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» та викладено статтю 5 цього Закону в новій редакції, у якій звільнення від сплати судового збору споживачів - за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав не передбачено.

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження у цивільних правах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом 23 грудня 2015 року, тобто на момент чинності статті 5 Закону України «Про судовий збір» у новій редакції, якою не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, то правові підстави для звільнення від сплати судового збору за подання та розгляд позовної заяви ОСОБА_1 відсутні.

Разом з тим, ОСОБА_1 зазначає, що згідно положень Закону України «Про захист прав споживачів» він, як споживач, звільняється від сплати судового збору.

Дійсно, частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Проте, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Оскільки спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей Закон підлягає застосуванню.

Тому, виходячи з того, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, ОСОБА_1 не звільняється від сплати судового збору за подання позову.

За таких підстав висновки суду першої інстанції, що до даних правовідносин сторін не може бути застосовано законодавство у сфері захисту прав споживачів є обґрунтованими.

Така ж думка була висловлена Верховним Судом України в ухвалі від 16 січня 2016 року у справі №6-3084ц15.

Однак, посилаючись на несплату судового збору, суд першої інстанції в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не вказав в якому саме розмірі він має бути сплачений та на які реквізити суду.

Крім того, суд не визначився які вимоги позивача носять майновий характер, а які немайновий, оскільки відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № З674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Доводи апеляційної скарги про ненадання судом першої інстанції належної оцінки змісту позовної заяви та невідповідність постановленої ухвали нормам матеріального та процесуального права є обґрунтованими.

Відповідно до п.3 ч 1.ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду суперечить вимогам закону, а тому підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 11 січня 2016 року в справі скасувати та передати питання щодо відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Судді