№пр.2/521/90/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Буран О. М.

при секретарі Янкул Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики та стягнення на предмет іпотеки, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Малиновського райсуду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та уточнивши позовні вимоги просить в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) перед ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) гривень за договором позики від 18.09.2009 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 18.09.2009 року та зареєстрований в реєстрі за № 8120, звернути стягнення на предмет іпотеки, нежитлову будівлю компресорної станції, розташовану за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Бугаївська, будинок, 47, шляхом надання права на продаж предмета іпотеки ОСОБА_1, будь-якій особі-покупцю за початковою ціною не нижче за 700 000 (сімсот тисяч) грн. із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку». На період до реалізації предмету іпотеки у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» з дня набрання рішення суду законної сили, передати на збереження та в управління ОСОБА_1 наступне майно: нежитлову будівлю омпресорної станції, розташовану за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Бугаївська, будинок, 47. Отримані від стягнення предмета іпотеки кошти направити на погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики від 18.09.2009 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 18.09.2009 року та зареєстрований в реєстрі за № 8120, на суму 700 000 (сімсот тисяч) грн. Встановити, що ОСОБА_1 є єдиним кредитором, вимоги якої підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. Стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.09.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 у власність 1000000 грн., які останній зобовязався повернути до 17.03.2010 року. До цього часу зобовязання ОСОБА_2 щодо повернення ОСОБА_1 вказаної вище суми не виконано. Позивачка отримала від ОСОБА_2 на виконання договору позики лише 300 000 грн. Договір позики від 18.09.2009 року був забезпечений іпотечним договором. Згідно умов іпотечного договору від 18.09.2009 року, товариство з обмеженою відповідальністю «ФРАНКО-ТРАНСПОРТ», передало ОСОБА_1 в іпотеку нежитлову будівлю компресорної станції, розташовану за адресою: місто Одеса, вул., Бугаївська, буд., 47. Відповідно до п. 1.2 іпотечного договору іпотекою за цим договором частково забезпечується виконання зобов'язань ОСОБА_2 Нежитлова будівля компресорної станції, площею 777,1 кв.м, по вул. Бугаївській, № 47, яка є предметом іпотеки, була ТОВ «ФРАНКО-ТРАНСПОРТ» продана 12.03.2010 року ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_1 Правомірність даної угоди підтверджена рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року по справі № 22-ц/785/8741/14. З метою відновлення свого порушеного права позивачка змушена звернутися з вказаним позовом до суду.

Представник позивачки в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Представник відповідача, ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що позовні вимоги, заявлені ОСОБА_1 є цілком безпідставними і неодноразово розглядалися судом у провадженні інших суддів. Твердження іпотеко держателя, ОСОБА_1 про те, що договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна укладався без її згоди є необґрунтованими, тому як заборону на відчуження предмету іпотеки встановлено до 17.03.2010 року, а договір купівлі-продажу компресорної станції укладений 20.03.2010 року та зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» 08.04.2010 року, тому право власності ОСОБА_3 на спірне майно виникло саме з цієї дати. Договір з боку продавця було підписано Ліквідатором ТОВ «Франко-Транспорт» - ОСОБА_5 Питання щодо правомочності підпису якого судом не вирішувалось. Вказаний договір був укладений без жодного порушення норм чинного законодавства, тому ОСОБА_3 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна. З вказаних підстав представник ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 18.09.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 1 000 000,00 грн. Відповідно до п. 2 даного договору ОСОБА_6 зобовязався повернути ОСОБА_1 дану суму із сплатою 5% за кожен місяць користування до 17.03.2010 року.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором позики між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРАНКО-ТРАНСПОРТ» 18.09.2009 року був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 зареєстрований в реєстрі за №8122.

Відповідно до умов іпотечного договору, ТОВ «ФРАНКО-ТРАНСПОРТ» передало позивачу в іпотеку нежитлову будівлю компресорної станції, площею 777,1 кв.м, по вул. Бугаївській, № 47, у місті Одесі. Згідно п.1.5 договору іпотеки, вартість іпотеки сторони оцінили у 700 000,00 грн.

Відповідно до п.п. в) п. 3.3. іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі порушення боржником (ОСОБА_2М.) будь-якого з його зобовязань за основним договором (договором позики від 18.09.2009 року).

12.03.2010 року ТОВ «ФРАНКО-ТРАНСПОРТ» нежитлова будівля компресорної станції, площею 777,1 кв.м, по вул. Бугаївській, № 47, у м.Одесі була продана ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу від 12.03.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №1612.

Судом встановлено, що одночасно із розглядом даної справи судом, в іншому провадженні розглядалась справа за позовом ТОВ «Франко-Транспорт» до ОСОБА_3 про встановлення нікчемності угоди купівлі-продажу нерухомого майна, третя особа ОСОБА_1, за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_1 до ТОВ «Франко-Транспорт», ОСОБА_3 про встановлення нікчемності угоди купівлі-продажу нерухомого майна. Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду стали саме положення ст. 9 , ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», ст. 215 ЦК України в частині вчинення угоди купівлі-продажу компресорної станції від 12.03.2010 року без згоди іпотекодержателя.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02.04.2013 року (справа № 2/1519/55/12) було встановлено нікчемність правочину, яким є договір купівлі-продажу від 12 березня 2010 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 09 серпня 2013 року (справа № 22-ц/785/4471/13), рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 02.04.2013 року було скасовано та в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2013 року (справа № 6-38070св13) касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Франко-Транспорт» задоволено частково, рішення апеляційного суду Одеської області від 09 серпня 2013 року скасовано, справа направлена на новий апеляційний розгляд.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року (справа № 22-ц/785/8741/14), рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 02.04.2013 року було скасовано та в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.03.2015 року (справа № 6-449св15) касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Франко-Транспорт» та ОСОБА_1 відхилено. Рішення апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року залишено без змін.

Таким чином, нежитлова будівля компресорної станції, площею 777,1 кв.м, по вул. Бугаївській, № 47, у м.Одесі, яка є предметом іпотеки, була ТОВ «ФРАНКО-ТРАНСПОРТ» продана 12.03.2010 року ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_1 Правомірність даної угоди підтверджена рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року по справі № 22-ц/785/8741/14. Рішення набрало законної сили.

Право власності на предмет іпотеки на даний час зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № №1612, укладеного між ТОВ «ФРАНКО-ТРАНСПОРТ» та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Суд приходить до висновку, що до ОСОБА_3, як нового законного власника компресорної станції, перейшли всі права та обовязки іпотекодавця за іпотечним договором від 18.09.2009 року.

ОСОБА_2 свої зобовязання за договором позики не виконав. Позивач отримала від ОСОБА_2 на виконання договору позики від 18.09.2009 року лише 300 000 грн., згідно акту прийому-передачі грошових коштів від 10.03.2012 року, підписаного ОСОБА_1, ОСОБА_2, як позичальником в особі керівника ТОВ «Франко Транспорт».

Позивачем неодноразово направлялася письмова вимога на адресу відповідача, ОСОБА_2, як керівника ТОВ «Франко Транспорт» з попередженням про здійснення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання умов угоди щодо сплати залишкової суми боргу у розмірі 700 000 грн., проте вказаної суми грошових коштів до теперішнього часу позивачем отримано не було.

Згідно ст. ст. 1, 2 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Іпотекою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України.

Згідно з частиною п'ятою статті 3 Закону України „Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням (стаття 11 Закону України „Про іпотеку").

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, у позивача з моменту порушення ОСОБА_2 основного зобовязання по договору позики від 19.09.2009 року (невиплати боргу у встановлений договором термін - до 17.03.2010 року) виникло право на звернення на предмет іпотеки, без залежності від того, кому в цей час належить предмет іпотеки.

Відповідно до п. 4.6 іпотечного договору від 18.09.2009 року звернення стягнення може бути здійснено шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням порядку, встановленого ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем.

Відповідно до п. 1.5 іпотечного договору від 18.09.2009 року за згодою сторін вартість предмета іпотеки становить 700 000 грн.

Ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено наступне: у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У відповідності до ст. 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Згідно ч. 2 ст. 34 Закону України «Про іпотеку» продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим та звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно нежитлову будівлю компресорної станції, площею 777,1 кв.м, по вул. Бугаївській, № 47, яка на праві власності належить ОСОБА_3

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другою сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи.

Згідно квитанції №65 від 03.07.2013 року, позивачем при зверненні до суду з позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 3 441,00 грн., який підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках на користь позивача.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 16, 525, 526, 530, 610, 611, 1046, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, 23, 33, 34, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», та керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 169, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) перед ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) гривень за договором позики від 18.09.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 18.09.2009 року та зареєстрований в реєстрі за № 8120, звернути стягнення на предмет іпотеки, нежитлову будівлю компресорної станції, розташовану за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Бугаївська, будинок, 47, що належить на праві власності ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу від 12.03.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №1612, шляхом надання права на продаж предмета іпотеки ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2), будь-якій особі-покупцю за початковою ціною не нижче за 700 000 (сімсот тисяч) гривень із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

На період до реалізації предмету іпотеки у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» з дня набрання рішення суду законної сили, передати на збереження та в управління ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2) нежитлову будівлю компресорної станції, розташовану за адресою: Одеська область, місто Одеса, вулиця Бугаївська, будинок, 47, що належить на праві власності ОСОБА_3, згідно договору купівлі-продажу від 12.03.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №1612.

Отримані від стягнення предмета іпотеки кошти направити на погашення заборгованості ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) перед ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2) по зобовязанню за договором позики від 18.09.2009 року, посвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 18.09.2009 року та зареєстрованому в реєстрі за № 8120, на суму 700 000 (сімсот тисяч) гривень.

Встановити, що ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2) є єдиним кредитором, вимоги якої підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ІПН: НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2) судові витрати, сплачені при подачі позову у розмірі 3 441,00 (три тисячі чотириста сорок одна) гривня.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Якщо апеляційна скарга не була подана протягом десяти днів після проголошення рішення, рішення суду набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Буран О.М.