Справа № 345/989/15-ц
Провадження № 22-ц/779/653/2016
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Матківського Р.Й., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

за участю: представника апелянта ОСОБА_2- ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду від 25 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з вказаним позовом, мотивуючи тим, що йому належить 4/16 частки домоволодіння по вул. Л.Українки,24 в с. Пійло Калуського району. Іншими співвласниками є ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 В вказаному будинковолодінні зареєстрований відповідач ОСОБА_5, який чинить позивачу перешкоди в користуванні єдиним придатним для проживання приміщенням літньою кухнею. Крім того, відповідач зруйнував житловий будинок, зробивши неможливим умови для проживання інших осіб. Позивач неодноразово намагався вселитись у спірне житло, про що складались акти комісією сільської ради. В звязку з цим, ОСОБА_2 просив виселити ОСОБА_5 із спірного домоволодіння без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 25.12.2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вважаючи рішення незаконним з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального права ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Вказує, що після визнання за ним права власності на домоволодіння в судовому порядку в липні 2014 року він неодноразово намагався туди вселитись, але відповідач не надав ключі від вхідних дверей та доступ до житла. З цього приводу позивач декілька разів звертався в Калуський МВ УМВС в Івано-Франківській області, проте результату це не дало, оскільки і досі він не має можливості вільно розпоряджатись та користуватись своєю часткою в майні. ОСОБА_5 довів до непридатного стану будинок - розібрав підлогу та печі, що підтвердили свідки в судовому засіданні. Вважає, що хоча і ОСОБА_8 надала відповідачу довіреність на право розпорядження її часткою, однак право на проживання в останнього могло виникнути тільки за згодою всіх співвласників домоволодіння, проте такої згоди позивач та інші власники не надавали. Посилається на ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тому просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення представників апелянта та третьої особи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не створює перешкоди позивачу у користуванні житлом.

Судом встановлено, що домоволодіння по вул. Л.Українки, 24 в с. Пійло Калуського району належить позивачу та третім особам без самостійних вимог на праві спільної часткової власності. Так, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.03.2014 року, яке залишене без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.07.2014 року , за ОСОБА_4 визнано право власності на 3/16 частки, за ОСОБА_6 - 7/16 частки, за ОСОБА_2 - 4/16 частки, за ОСОБА_8 - 1/16 частки, за ОСОБА_7 - 1/16 частки домоволодіння по вул. Л.Українки,24 в с. Пійло Калуського району.

Будинковолодіння складається з житлового деревяного будинку площею 56,1 кв.м., літньої кухні з дерева 29,9 кв.м., стайні , стодоли, сараю, убиральні, огорожі та колонки.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 зареєстрований та проживає в спірному будинковолодінні з дня народження.

З комісійних актів Пійлівської сільської ради від 29.08.2014 року та 31.10.2014 року вбачається, що житловий будинок не придатний для проживання (відсутня підлога, двері, перестінки, опалення), а в літню кухню придатну для проживання ОСОБА_5 не допускає ОСОБА_2 з сином.(а.с. 14,15). Крім того, дружина позивача ОСОБА_9 неодноразово зверталась в Калуський МВ УМВС з приводу того, що відповідач не допускає її чоловіка до літньої кухні будинковолодіння, проте в порушенні кримінальної справи їй було відмовлено.

Нотаріально посвідченою довіреністю від 23.06.2015 року ОСОБА_8, якій належить частка в будинковолодінні, уповноважила ОСОБА_5 володіти, користуватись і розпоряджатись без права відчуження 1/16 часткою в праві власності на житловий будинок №24 по вул. Л.Українки в с. Пійло Калуського району (а.с. 112).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 Цивільного кодексу України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Таким чином, ОСОБА_5 на законних підставах зі згоди одного співвласника користується спірним житлом.

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проте, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло.

Статтею 157 ЖК України встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичними порушеннями правила співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського спливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ, тощо.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на як підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

При розгляді справи ні в суді першої, ні апеляційної інстанції не знайшло свого підтвердження систематичне порушення відповідачем правил співжиття. Позивачем не надано суду жодного доказу щодо псування відповідачем житлового будинку.

Самі по собі звернення в правоохоронні органи з приводу не допуску відповідачем до літної кухні позивача не можуть бути підставою для виселення, так як частки будинковолодіння між власниками в натурі не виділені, а тому право на користування окремим приміщенням не може бути визнане порушеним.

Крім того, виселення є крайньою мірою, а з позовом про усунення перешкод в користуванні майном іншими передбаченими ст. 16 ЦК України способами позивач в суд не звертався. Також відсутні докази звернення в правоохоронні органи по факту руйнування чи псування житлового приміщення відповідачем.

Тому, на думку колегії, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову, оскільки позивач не зміг довести суду підстави, передбачені ч.1 ст.116 ЖК України, для виселення ОСОБА_5

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обставини справи з'ясовано всесторонньо і повно та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, обґрунтованості якого доводи апеляційної скарги не спростовують.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_10

ОСОБА_11