Головуючий суду 1 інстанції - Сергєєва В.М.
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 431/2616/16-ц
Провадження № 22ц/782/714/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» жовтня 2016 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Єрмакова Ю.В., Назарової М.В.

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 нарішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Старобільська міська рада про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

ВСТАНОВИЛА:

08 червня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд, визнати за ним право власності на гараж - погріб, розташований по АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 вказав, що відповідачка ОСОБА_3 на підставі дозволу наданого рішенням виконавчого комітету Старобільської міської ради народних депутатів №125/7 від 27.03.1979 року про будівництво погребу - сараю по АДРЕСА_2 за власні кошти збудувала вказану нерухомість розміром 9.2 мх4.7 м.

20.02.1987 році відповідачка відмовилась від вказаного погребу - гаражу та передала його у постійне користування матері позивача ОСОБА_4 та з цього часу позивач спільно з останньою користувались даною нерухомістю. ІНФОРМАЦІЯ_1 року мати позивача ОСОБА_4 померла. Після її смерті позивач продовжив користування цим погребом - гаражем.

Позивач вказав, що згідно рішення Старобільської міської ради від 21.10.2015 року вулиця Жовтнева у м. Старобільську була перейменована на вулицю Гімназичну. 27 квітня 2016 року на його ім»я Старобільським РБТІ було виготовлено технічну документацію на вказану нерухомість.

Позивач вважає, що оскільки інших осіб, які б мали право на вказаний погріб - гараж після смерті його матері немає, він впродовж 15 років добросовісно, безперервно володіє, відкрито користується цією нерухомістю, тому у нього на законних підставах виникло право власності на вказаний об»єкт нерухомості на підставі вимог ст. 344 ЦК України.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Старобільська міська рада про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія вважає, що у даному випадку вказані вимоги закону судом першої інстанції виконано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки право власності на збудований відповідачем погреб - гараж не зареєстровано у встановленому законом порядку, тому підстави для виникнення у позивача права власності на вказаний об»єкт нерухомості на підставі вимог ст.344 ЦК України відсутні.

Таких висновків, суд дійшов правильно виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Тобто, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі. Отже, встановлення власника майна є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Докази щодо належності відповідачу ОСОБА_3 на праві власності побудованого неюпогребу - сараю на підставі дозволу наданого рішенням виконавчого комітету Старобільської міської ради народних депутатів №125/7 від 27.03.1979 року, в матеріалах справи відсутні.

У пунктах 11,13 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз»ясненно, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовані правові норми що підлягають застосуванню, а саме положення статті 344ЦК України, колегія суддів вважає необґрунтованими з вищевказаних підстав та зауважує, що оскільки предметом спору у справі є право власності на об'єкт нерухомості погріб - сараї, який не зареєстрований у встановленому законом порядку, а за положеннями ст. 344 ЦК право власності може бути визнано тільки на нерухоме майно, яке прийнято до експлуатації і зареєстровано у встановленому законом порядку, тому суд дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки в даному випадку дія статті 344 ЦК України на правовідносини що виникли між сторонами не розповсюджується.

Доводи апеляційної скарги про те, що видана відповідачем 20.02.1987 року розписка в якій відповідач відмовилася від збудованого нею вищевказаного сараю на користь матері позивача ОСОБА_4 та передала цю нерухомість у постійне користування останньої фактично було договором купівлі - продажу сараю, на увагу колегії суддів не заслуговує, оскільки ці обставини не були предметом спору, а відповідно до вимог ч.1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до тлумачення норм закону і діючих положень на власний розсуд апелянта, також зводяться до незгоди з висновками суду по оцінки доказів, але згідно зі ст. 212 ЦПК України право оцінки наданих доказів належить безпосередньо суду, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції процесуального та матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

У даному випадку доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду відповідає вимогам закону, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись, ст. ст. 303, 307,308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 26 липня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: