Справа № 522/1059/15-ц
Провадження № 2/522/158/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року Приморський районний суд міста ОСОБА_1

у складі : головуючого - судді Ільченко Н.А.

при секретарях Довгань Ж..А., ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про визнання поруки припиненою,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3, про визнання припиненою поруки ОСОБА_2 за договором поруки № 376/ПС-12/06-П2 від 26.12.2006 р., укладеним між ТОВ «Укрпромбанк» і поручителем ОСОБА_2 в забезпечення виконання зобовязань позичальника ОСОБА_4 за укладеним між останньою і ТОВ «Укрпромбанк» кредитним договором № 376/ПС-12/06 від 26.12.2006 р.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що, по-перше, без її згоди як поручителя, 11.06.2007 р. між ТОВ «Укрпромбанк» і позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 376/ПС-12/06 від 26.12.2006 р., за умовами якої п. 2.4. кредитного договору було викладено в новій редакції, внаслідок чого починаючи з грудня 2007 року розмір щомісячного платежу збільшився з 542,00 дол. США до 570,46 дол. США, тобто на 28,46 дол. США; і, по-друге, 30.06.2010 р. між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та Національним банком України був укладений договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого ТОВ «Укрпромбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами та забезпечувальними договорам, в тому числі права вимоги до позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором № 376/ПС-12/06 від 26.12.2006 р., й ПАТ «Дельта Банк» було використано право на дострокове стягнення всієї суми зобовязання з повернення кредиту за кредитним договором № 376/ПС-12/06 від 26.12.2006 р. ще 13.12.2011 р., однак вимогу до поручителя ОСОБА_2 банк предявив тільки 31.01.2014 р. шляхом звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості із позичальника та поручителя в солідарному порядку.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5, яка є представником позивача ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3, підтримала позов, а представник ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_6 не визнала позов.

Направлена судом судова повістка ТОВ «Укрпромбанк», за останньою відомою судові адресою його місцезнаходження, була повернута судові з поміткою пошти про те, що за такою адресою ТОВ «Укрпромбанк» більше не знаходиться.

Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що згідно з кредитним договором № 376/ПС-12/06 від 26.12.2006 р. ТОВ «Укрпромбанк» надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 65000,00 дол. США на строк користування 120 місяців, із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 13,5 % річних, з погашенням кредиту та внесенням плати за користування кредитними коштами щомісячними платежами у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором, з кінцевою датою повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 25.12.2016 р.

Наданий кредит ОСОБА_3 забезпечений порукою ОСОБА_2, про що 26.12.2006 р. між ТОВ «Укрпромбанк» і поручителем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 376/ПС-12/06-П2.

Відповідно до п.п. 2, 3 цього договору поруки, відповідальність поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобовязань за кредитним договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. При цьому, поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, штрафних санкцій та відшкодування збитків.

У звязку з порушенням позичальником ОСОБА_7 кредитної дисципліни, яке призвело до виникнення простроченої заборгованості, та з метою дотримання графіку черговості платежів, 11 червня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та позичальником ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 376/ПС-12/06 від 26.12.2006 р., за умовами якої сторони домовилися викласти п. 2.4. кредитного договору в новій редакції, змінивши розмір щомісячних платежів з 542,00 дол. США на 570,46 дол. США, але це не призвело до зміни істотних умов кредитного договору, зокрема до збільшення розміру процентної ставки, суми кредиту та/або відстрочення виконання зобовязання, та не призвело до збільшення відповідальності позичальника ОСОБА_7, й відповідно не призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя ОСОБА_2

Відповідно до Постанови Верховного Суду України у справі № 6-172цс12 від 20.02.2013 р., що набула сили правового висновку, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі : підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині визнання її поруки за договором поруки № 376/ПС-12/06-П2 від 26.12.2006 р. припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не підлягають задоволенню.

Згідно з п. 10 договору поруки № 376/ПС-12/П2 від 26.12.2006 р., цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобовязань по кредитному договору боржником чи поручителем.

Абзацом 4 пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів, які виникають з кредитних правовідносин» встановлено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України у справі № 6-53цс14, що набула сили правового висновку, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки : протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодний дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене ним припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості до боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Пунктом 1.3. кредитного договору № 376/ПС-12/06 від 26.12.2006 р. чітко визначений строк виконання основного зобовязання у повному обсязі 25.12.2016 р.

Пункт 6.2. цього кредитного договору передбачає, що банк має право вимагати дострокового виконання кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями (заставодавцями, майновими поручителями) умов цього договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобовязань за цим договором, а позичальник зобовязаний протягом 15-ти календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги (а у випадку, передбаченому п. 4.2.5. не пізніше наступного робочого дня) повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором, а також відшкодувати збитки, завдані банку.

30.06.2010 р. між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та Національним банком України був укладений договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до умов якого ТОВ «Укрпромбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними договорами та забезпечувальними договорам, в тому числі права вимоги до позичальника ОСОБА_3 за кредитним договором № 376/ПС-12/06 від 26.12.2006 р.

Позивач направив на адресу позичальника ОСОБА_3 лист-попередження за № 73848 від 13.12.2011 р., який містить повідомлення, що у звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору АТ «Дельта Банк» буде вимушено ініціювати процедуру звернення до суду або до нотаріальних органів для вчинення виконавчого напису нотаріуса, з метою стягнення заборгованості в примусовому порядку, та що з метою уникнення процедури примусового стягнення боргу позичальник може сплатити прострочену суму заборгованості протягом 30-ти календарних днів від дати отримання даної досудової вимоги.

Проте вказаний лист-попередження не містить вимогу про повне дострокове повернення кредиту та усіх нарахувань за ним.

Згодом, відповідно до п. 6.2. кредитного договору № 376/ПС-12/06 від 26.12.2006 р., позивач направив на адресу позичальника ОСОБА_3 і поручителя ОСОБА_2 досудову вимогу від 31.12.2013 р. (відповідно за вих. № 31.4-08/11541/13 та за вих. № 31.4-08/11542/13), яка містить вимогу про повне дострокове повернення кредиту та усіх нарахувань за ним.

Проте ОСОБА_3 і ОСОБА_2 залишили вищевказану досудову вимогу позивача без задоволення, в звязку з чим 08 лютого 2014 року позивач, в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про виконання ними солідарно зобовязання за кредитним договором № 376/ПС-12/06 від 26.12.2006 р., тобто в межах шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відтак, позовні вимоги позивача в частині визнання її поруки за договором поруки № 376/ПС-12/06-П2 від 26.12.2006 р. припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 31 березня 2016 року.

Суддя Н.А. Ільченко