У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів:Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа: Червоноградського міського сектору Державної міграційної служби у Львівській області, про зняття з реєстраційного обліку та виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_9 на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 березня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, в якому просила зняти з реєстраційного обліку та виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що позивач 06 лютого 2014 року на прилюдних торгах з реалізації арештованого нерухомого майна придбала вказану квартиру. ОСОБА_5 є одноособовим власником квартири на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого 11 лютого 2014 року державним нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори ЗаєцьМ.В., згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У вказаній квартирі проживають відповідачі, які чинять позивачу перешкоди у користуванні її власністю, у зв'язку із чим, остання звернулась до суду з відповідним позовом про виселення та зняття з реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 17 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року, позов задоволено частково. Виселено з квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Представник ОСОБА_6, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд частково задовольняючи позов про виселення виходив з того, що згідно інформації адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Львівській області у спірній квартирі є зареєстрованими ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8, а ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, не рахується зареєстрованою у згаданій квартирі. Відповідачі проживають у спірній квартирі без законних підстав, чинять перешкоди позивачу у володінні та користуванні належним її майном, чим порушують її право власності, а тому позивач на підставі ч. 1 ст. 391 ЦК вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном шляхом виселення відповідачів з цієї квартири.

Оскільки ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 не зареєстрована у спірній квартирі, позивач, в ході розгляду справи подала заяву про зменшення позовних вимог, шляхом її виключення з числа відповідачів і ухвалою суду від 19 лютого 2015 року позов в частині позовних вимог до неї залишено без розгляду.

Залишаючи без змін рішення місцевого суду, апеляційний суд погодився з висновками останнього та виходив з того, що ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 у спірній квартирі не зареєстрована, позовні вимоги про її виселення залишені судом без розгляду, тому доводи апеляційної скарги щодо не залучення до участі у справі орган опіки і піклування вбачаються необґрунтованими. Крім цього, згідно договору іпотеки спірної квартири, укладеного 12 червня 2007 року між ВАТ „Райффайзен Банк Аваль" (як іпотекодержаталем) та ОСОБА_6 (як іпотекодавцем), іпотекодавець при його укладенні стверджувала, що за адресою місцезнаходження предмета іпотеки не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також будь-які інші особи, яких за законом повинен утримувати іпотекодавець, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування предметом іпотеки. Та брала на себе зобов'язання не прописувати (не реєструвати) право проживання будь-яких третіх осіб на території (площі) предмета іпотеки, без попередньо отриманої на те письмової згоди іпотекодержателя.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_2.

Згідно довідки КП «Комінтех» №1578 від 10 лютого 2014 року у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 (дочка ОСОБА_6.).

Суди попередніх інстанцій встановили, що ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 у спірній квартирі не зареєстрована на підставі довідки інформації адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Львівській області (а.с.13), у зв'язку із чим, виходили з відсутності правових підстав для залучення до участі у справі органу опіки і піклування.

Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків.

Місце проживання неповнолітньої,малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона фактично проживає. Однак, місце проживання за фактичним місцем проживання батьків не є безумовним, якщо судом буде встановлено інше постійне місце проживання дитини.

Разом з тим, вирішуючи спір про суди попередніх інстанцій не перевірили та не встановили чи проживає неповнолітня ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 у спірній квартирі, чи зареєстрована у ній та, виходячи з цього, у порушення п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України не залучили до участі у розгляді справи орган опіки і піклування.

За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 березня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 19 жовтня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська