АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/4901/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1629/К/16 суддя Бутенко М.В.
Категорія - 27 (І) Доповідач - Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

26 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

секретар - Гладиш К.І.,

за участю: представника відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Бродька Анатолія Івановича,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 червня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про усунення перешкод в користуванні грошовими коштами, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні грошовими коштами, який уточнив 02 березня 2016 року.

В обґрунтування позову зазначив, що в квітні 2015 року шляхом заповнення заяви-анкети на відкриття банківського рахунку він відкрив картковий рахунок № НОМЕР_1 у відділені «Новокриворізьке» Криворізької філії ПАТ КБ «ПриватБанк», який 25 травня 2015 року із залишком грошових коштів на рахунку в сумі 300002,22 грн., було заблоковано відповідачем.

Звернувшись до відповідача з заявою про роз'яснення причин блокування його рахунку, отримав відповідь про необхідність надання інформації та документів про здійснення фінансових операцій по картковому рахунку.

Оскільки після виконання вимог банку про надання інформації та документів, й на неодноразові його звернення про розблокування рахунку, рахунок відповідачем не розблоковано, що створює йому перешкоди в користуванні належними йому грошовими коштами, просив суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на платіжній картці № НОМЕР_1 в межах фактичного залишку коштів шляхом негайного розблокування зазначеної картки, зобов'язати відповідача повернути йому грошові кошти в розмірі 300002,22 грн., що знаходяться на платіжній картці, стягнути з відповідача на користь позивача індекс інфляції в розмірі 20400,15 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 6000 грн., збитки в розмірі 47250 грн., моральну шкоду в розмірі 25000 грн., а також сплачені судові витрати.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 червня 2016 року задоволено частково ОСОБА_3 Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» усунути для ОСОБА_3 перешкоди в користуванні грошовими коштами в сумі 300002,22 грн., що знаходяться на картковому рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_1, відкритому у відділені «Новокриворізьке» Криворізької філії ПАТ КБ «ПриватБанк». Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 300002,22 грн., що знаходяться на картковому рахунку ОСОБА_3 № НОМЕР_1, відкритому у відділені «Новокриворізьке» Криворізької філії ПАТ КБ «ПриватБанк». Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 1781,30 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зокрема судом не враховано, що банком на виконання вимог ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ч.7 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї фінансового знищення» було призупинено здійснення операцій з використання платіжної картки, держателем якої є ОСОБА_3, на підставі аналізу руху грошових коштів та висновку, що останній використовує платіжну картку для отримання грошових коштів та здійснення їх переказу в рамках функціонування протиправної схеми переведення в готівку грошей. А оскільки позивач на вимогу банку не надав документів щодо походження значних сум, які надійшли на його рахунок, вважає, що заблокувавши рахунок позивача, банк діяв в рамках укладеного між сторонами договору та в межах чинного законодавства. Не враховано судом й того, що на час розгляду справи картковий рахунок позивача закрито.

Позивач ОСОБА_3, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, у судове засідання не з'явився. З урахуванням приписів ч.2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи у його відсутність.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та осіб, які беруть участь у справі.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржвалося, тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року.

Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви від 12 березня 2013 року позивач уклав з відповідачем договір про відкриття карткового рахунку і отримав картку для виплат № НОМЕР_1 строком дії по квітень 2018 року (а.с. 157).

26 травня 2015 року фінансові операції по картковому рахунку позивача припинено, залишок коштів на рахунку - 300002,22 грн., що підтверджується випискою по картковому рахунку від 30.10.2015 року (а.с. 124-131).

23 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача з розпорядженням про перерахування грошових коштів в сумі 300002,22 грн. з його рахунку на банківський рахунок ТОВ «Криворіжхарчоторг», відкритий в АТ Укрексімбанк», яке відповідачем не виконано, що підтверджується відповіддю АТ «Укрексімбанк» від 08.04.2016 року (а.с. 176, 188).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні грошовими коштами та зобов'язання відповідача повернути їх, суд першої інстанції виходив з не доведеності відповідачем обґрунтованості та законності блокування карткового рахунку позивача й обов'язку банку, передбаченого ст.ст. 1066-1074 ЦК України, за вимогою клієнта видати відповідну суму з його рахунку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 1 ст. 1074 ЦК України передбачено заборону обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позовних вимог ОСОБА_3 є обмеження його прав щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, відкритому в КБ ПАТ «ПриватБанк».

Заперечуючи проти доводів позивача, відповідач в обґрунтування законності підстав блокування картки позивача послався на ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ч.7 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї фінансового знищення», якими передбачено право банку блокувати картку у разі виникнення підозри в тому, що фінансові операції клієнта можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або пов'язані з фінансуванням тероризму та фіксуванням розповсюдження зброї масового знищення.

Разом з тим, вказані норми діючого законодавства у разі виникнення підозри в тому, що фінансові операції клієнта можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або пов'язані з фінансуванням тероризму та фіксуванням розповсюдження зброї масового знищення встановлюють обов'язок банку здійснити витребування у клієнта документів і відомостей, необхідних для здійснення ідентифікації та/або верифікації (в тому числі встановлення ідентифікаційних даних кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), аналізу та виявлення фінансових операцій, що підлягають фінансовому моніторингу, та інших передбачених законодавством документів та відомостей, які витребує банк з метою виконання вимог законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Ані ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ані ч.7 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї фінансового знищення» не встановлюють порядок та умови зупинення фінансових операцій.

Цей порядок визначає ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», відповідно до частини першої якої суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Частиною 2 ст. 17 вказаного Закону передбачено, що спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 91 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 417 від 26.06.2015 року, банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Отже, правомірність блокування карткового рахунку можлива лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму».

З матеріалів справи вбачається, що картковий рахунок позивача заблоковано відповідаем в травні 2015 року й на вимогу позивача його розблокувати, відповідачем на підставі ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» витребовувалася у позивача інформація щодо фінансових операцій по його рахунку, що мало місце 29.05.2015 року, 11.06.2015 року, 18.06.2015 року (а.с. 14, 15, 71).

Позивачем на вимогу банку були надані письмові пояснення та копії відповідних документів. (а.с. 68, 70, 72, 73-83).

Однак, не зважаючи на це, картковий рахунок позивача розблокований банком не був й на час розгляду справи судом першої інстанції позивач був обмежений в праві розпорядження грошовими коштами, які обліковувалися на ньому.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання відповідачем встановленої Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» процедури інформування правоохоронних органів про фінансові операції за картковим рахунком ОСОБА_3 з наявності підозри щодо неправомірності їх проведення та наявності рішення, прийнятого з цього питання правоохоронними органами.

Не надано таких доказів відповідачем й суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскільки відповідачем не доведена правомірність обмеження права доступу ОСОБА_3 до власних коштів та вільного розпорядження ними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність блокування карткового рахунку позивача.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо законності його дій з посиланням на ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та ч.7 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї фінансового знищення» є безпідставними, оскільки вказані норми не передбачають блокування рахунку, а ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї фінансового знищення» встановлює порядок здійснення такого блокування, дотримання якого є обов'язковим.

Не можуть вплинути на правильність ухваленого у справі рішення й доводи відповідача щодо закриття карткового рахунку, оскільки відповідачем у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України належних та допустимих доказів того, що на момент розгляду справи в суді першої інстанції картковий рахунок позивача розблоковано, надано не було.

Вказані докази надані суду апеляційної інстанції після ухвалення рішення у справі, тоді як в письмових запереченнях на позовну заяву представник відповідача підтвердив факт існування обмежень користування позивачем картковим рахунком саме на час розгляду справи в суді.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 рішення суду не оскаржувалося, у зв'язку з чим в цій частині колегією суддів не переглядалося.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Митрофанова