Справа № 743/1302/16-ц
Провадження № 2/743/13/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2016 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Павленко О.В.,при секретарі Воєдило О.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогою про стягнення боргу в сумі 25 000 грн., за борговою розпискою. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач 26.10.2013 року позичила у позивача грошові кошти в сумі 25 000 грн. Факт передачі коштів відповідачу підтверджується розпискою відповідача від 26.10.2013 року. Відповідно до цієї розписки, відповідач зобовязалася повернути грошові кошти по першій вимозі позивача. 18.10.21016 року позивач надіслала ОСОБА_2 лист-вимогу про повернення їй грошових коштів до 26.10.2016 року, але до часу звернення позивача до суду відповідач борг не повернула. В звязку з тим, що відповідач не виконала взяті на себе зобовязання, то позивач просила стягнути з відповідача борг у сумі 25 000 грн.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, додатково пояснивши, що ОСОБА_2, в якої дошлюбне прізвище «Городна», 26.10.2013 року позичила в неї грошові кошти в сумі 25 000 грн., з її слів, вони їй були необхідні для вступу після закінчення школи на навчання у вищий навчальний заклад. Факт передачі грошових коштів відповідачу було підтверджено розпискою, написаною ОСОБА_2 власноручно без будь-якого примусу у присутності свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також чоловіка позивача - ОСОБА_9 та матері відповідача ОСОБА_10 та зафіксовано на відеозйомку, запис якого на даний час втрачений. Крім того, позивач зазначила, що відповідач на той час зі своєю матірю проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1, що знаходиться поряд з домоволодінням позивача, тому в них були довірливі відносини. Після смерті батька відповідача, її мати зловживала спиртними напоями, через що з їх домоволодіння були викрадені документи, необхідні для оформлення спадкового майна після померлого, які їм вдалося повернути. Після вказаної події ОСОБА_2 передала документи на зберігання позивачу і через відсутність грошових коштів в їх сімї попросила у неї допомоги в їх оформленні. В якості подяки за допомогу, а також за те, що позивач забезпечувала сім`ю відповідача протягом шести років дровами, купувала їм речі, відповідач та її матір дозволили протягом 10 років отримувати орендну плату за земельні ділянки, які їм належали після прийняття спадщини. Оскільки влітку 2016 року, коли сім`я позивача перебувала на відпочинку, ОСОБА_10 проникла без дозволу в їх будинок, проте про цей факт через раніше дружні відносини позивач не зверталася до правоохоронних органів, а також те, що по борговій розписці спливало 3 роки, позивач звернулася до відповідача з вимогою повернути гроші, які їй було передано 26.10.2013 року. Однак на сьогоднішній день грошові кошти не були повернуті позивачу. Крім того, відповідач звернулася до поліції по факту вчинення позивачем шахрайських дій відносно останньої, працівниками якої була проведена перевірка, проте жодних обвинувачень позивачеві предявлено не було.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні не визнала позовні вимоги, пояснивши, що після смерті батька, її мати ОСОБА_10 зловживала спиртними напоями і через відсутність грошей в їх сімї вона та її мати в усній формі домовилися з ОСОБА_11, з якою на той час мали довірливі стосунки і, яка завжди допомагала їх сімї, що остання допоможе їм прийняти спадщину після померлого батька та оформити документи на спадкове майно, до якого входить житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Шевченка, 30 в с. Новоукраїнське Ріпкинського району та чотири земельні частки(паї). За надання вказаної послуги відповідач та її мати передали право ОСОБА_1 отримувати орендну плату від оренди земельних часток (паїв), які входять до спадкового майна. Для підтвердження укладення вказаної угоди 26.10.2013 року відповідач та ОСОБА_10 написали власноручно розписки, відповідно до яких, нібито позичили у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі по 25 000 грн. кожна. Вказані розписки слугували гарантією того, що у разі отримання відповідачем та її матірю, а не позивачем, відповідних орендних плат від оренди вказаних земельних часток(паїв), останні мають заплатити ОСОБА_1 по 25 000 грн. кожна. Грошових коштів, які вказані в розписці, ні відповідач, ні її мати від позивача не отримували. Розписку власноручно писали як відповідач, так і ОСОБА_10 в приміщенні магазину, який на той час належав відповідачу, у присутності чоловіка позивача ОСОБА_9, який знімав на відеокамеру вказаний факт, а також у присутності свідків ОСОБА_6, який доводиться рідним дядьком відповідача, ОСОБА_5 та ОСОБА_8, проте останнім не повідомлялося, з яких причин та для підтвердження яких обставин, надаються вказані розписки. Свідок ОСОБА_7 присутньою при написанні розписок не була, свій підпис в розписках вона ставила, знаходячись у своєму будинку. Крім того, відповідач зазначила, що після укладення шлюбу в неї народився син, якого вона вирішила зареєструвати у будинку, який залишився їй після смерті батька. Проте, звернувшись до нотаріуса, відповідач дізналася, що свідоцтво про прийняття спадщини на земельні частки(паї) були оформлені, а документи на житловий будинок ні. Через вказаний факт відповідачу стало відомо, що умови домовленості від 26.10.2013 року позивачем не були виконані, тому ОСОБА_2 не надала їй дозволу в отриманні чергової орендної плати від оренди її двох земельних часток (паїв), внаслідок чого остання почала вимагати 25 000 грн. Через вимагання грошових коштів і вчинення позивачем шахрайських дій відповідач зверталася до поліції.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що в борговій розписці не зазначені ідентифікаційний номер платника податків ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 ( на той час «Городна»). Сам факт передачі грошей позивачем відповідачу не може підтвердити жодний свідок, а свідки, підписи яких стоять в розписці, і на сьогоднішній день перебувають у залежності від позивача. Крім того, в розписці вказується, що відповідач не бере в борг, а позичає грошові кошти у відповідача, що можна розцінювати як передачу грошей в майбутньому. Крім того, представник відповідача зазначила, що в розписці не вказана точна дата, коли мають бути повернені грошові кошти. Також те, що позивач звернулася з вимогою про повернення грошових коштів відповідачем 18.10.2016 року, а до суду з відповідним позовом 26.10.2016 року, порушує строки добровільного виконання відповідачем договору позики.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 показав, що його дружина ОСОБА_1 в приміщені їх магазину, що знаходиться в с. Новоукраїнське по вул. Щорса, 27, в 2013 році в його присутності передала ОСОБА_2, на той час ОСОБА_10, грошові кошти в сумі 25 000 гривень, проте в яких номінальних купюрах були гроші свідок не памятає. Вказаний факт передачі грошових коштів відбувався у присутності свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_8, а також знімався свідком на відеокамеру Раnasonic, відеозапис якого втрачений через знаходження у ремонті ноутбука, на якому він зберігався.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 показав, що приблизно 3 роки назад, повертаючись з роботи, він зайшов до магазину, який на той час належав ОСОБА_1 В магазині перебували відповідач та ОСОБА_10 Свідок зазначив, що бачив як ОСОБА_1 передавала гроші відповідачу, про отримання яких остання без жодного примусу написала розписку, в якій свідок і розписався. Проте він через особисті обставини не памятає кількість грошових коштів, які передавалися ОСОБА_2 Крім нього, на той час в приміщені магазину були присутні ОСОБА_8 та інші особи, прізвища яких він не памятає, а також велася фото-, чи відеозйомка.

ОСОБА_6, будучи допитаним як свідок, показав, що у 2013 році йому зателефонували і попросили побути присутнім в приміщені магазину, який належав ОСОБА_1, для засвідчення передачі його племінниці ОСОБА_2, на той час ОСОБА_12, грошових коштів. Свідок бачив як ОСОБА_2 без примусу власноручно писала розписку про отримання нею грошових коштів в сумі 25 000 грн., в якій свідок ставив власний підпис, а також, що на столі лежали гроші, проте в якій кількості і в яких номінальних купюрах він не памятає. Сам факт передачі грошей ОСОБА_1 ОСОБА_2 свідок не бачив, так як в той час виходив палити. Крім нього свідками написання розписки ОСОБА_2 були ОСОБА_5 та ОСОБА_8 Свідок зазначив, що не памятає за яких причин ОСОБА_2 позичала грошові кошти у ОСОБА_1 Крім того, свідок не бачив чи писала ОСОБА_10 таку ж розписку і свій підпис ставив лише у розписці, написаній ОСОБА_2 крім того, свідок зазначив, що на той час відповідач жодних претензій не мала до ОСОБА_1

Допитана в якості свідка ОСОБА_10, показала, що після смерті її чоловіка, залишилася спадщина, до якої входить житловий будинок, в якому вона проживає та чотири сертифікати на право на земельні частки (паї). Так як у свідка на той час не було грошей, вона попросила свою сусідку ОСОБА_1 допомоги в оформленні документів, необхідних для отримання спадкового майна, а в якості подяки віддала останній вищезазначені сертифікати, за користування якими ОСОБА_1 отримувала грошові кошти. Свідок зазначила, що так як їй і її дочці ОСОБА_2Ю належали по 2 сертифіката кожній, тому вона і ОСОБА_2Ю 23.10.2013 року написали добровільно та власноручно розписки, з яких слідує, що вони нібито позичили у ОСОБА_1 по 25 000 грн. кожна і зобовязуються повернути їх на першу її вимогу. Проте вказані боргові розписки не передбачали договору позики, а слугували гарантією отримання позивачем від свідка і ОСОБА_2 сертифікатів на право на земельні частки(паї), в разі ненадання яких останні мали сплатити позивачеві по 25 000 грн. Позивач не передавала жодних грошових коштів ні свідкові, ні ОСОБА_2 Розписки писалися у присутності ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, чоловіком позивача разом з позивачем проводилася відеозйомка факту написання розписок. Проте в серпні місяці 2016 року грошові кошти за оренду двох земельних часток (паїв), сертифікати на право яких належали ОСОБА_2, отримала дочка свідка ОСОБА_2, тому ОСОБА_1 і звернулася до суду за отриманням 25 000 грн. по борговій розписці, яку написала відповідач 23.10.2013 року.

Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи та інші докази по справи, суд приходить до наступних висновків.

З свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 І-ЕЛ №103750 від 01.06.2016 року вбачається, що після укладення шлюбу прізвище ОСОБА_12 змінилося на «Данич».

З розписки від 26.10.2013 року, складеної відповідачем ОСОБА_2, встановлено, що відповідач ОСОБА_12 отримала у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 25 000 (двадцять пять тисяч) гривень та зобовязалася віддати на першу вимогу ОСОБА_1 Крім того, з розписки вбачається, що угодаукладалась в присутності свідків ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які підтвердили дійсність виникнення зобовязань та факт передачі грошових коштів позивачем відповідачу.

Заперечуючи факт отримання грошових коштів від позивача та стверджуючи, що розписка слугує гарантією оплати відповідачем за надання певних послуг позивачем, відповідач та її представник надали наступні докази.

З довідки від 15.11.2016 року №6040/02-14, виданої Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою, вбачається, що в них зберігається спадкова справа №176/2011, заведена щодо майна померлого 13.07.2008 року ОСОБА_14, який проживав на день смерті за адресою: с.Новоукраїнське, вул. Шевченка,30 Ріпкинського району Чернігівської області, заяву про прийняття спадщини за №381 від ОСОБА_2 зареєстровано 05.05.2011 року, також в матеріалах спадкової справи наявна зава № 282 від 05.05.2011 року від імені ОСОБА_10. Крім того, з довідки вбачається, що 12.03.2012 року за реєстровим №438 державним нотаріусом Ріпкинської ДНК ОСОБА_15 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на імя ОСОБА_10 та ОСОБА_2 після померлих ОСОБА_14- батька відповідача, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 Окремі спадкові справи після зазначених спадкодавців не відкривалися, їх спадкоємцем був батько відповідача. До складу спадкового майна входить будинок за адресою: с.Новоукраїнське, вул. Шевченка,30 Ріпкинського району Чернігівської області, право власності за яким за даними БТІ не зареєстровано.

З довіреності від 27.08.2014 року, виданої на один рік, дійсною до 27.08.2015 року та зареєстрованою в реєстрі за №14 вбачається, що ОСОБА_12 уповноважила ОСОБА_1 отримувати у СФГ «Пролісок» належну їй орендну плату за земельні ділянки.

У матеріалах справах наявна довіреність від тієї дати аналогічного змісту, зареєстрованою за №13 виданої від імені ОСОБА_10

З довідки від 31.10.2016 року №32, яка видана Селянським (фермерським) господарством «Пролісок», вбачається, що ОСОБА_10 було виплачено орендну плату за користування земельними ділянками згідно договорів оренди за №04 від 01.07.2012, №5 від 01.07.2012 року, відповідно до яких орендну плату з користування земельними ділянками в 2014 році отримали одну частину ОСОБА_10, іншу - ОСОБА_1 по довіреності, в 2015 році ОСОБА_1, а в 2016 році ОСОБА_10

Відповідно до довідки від 31.10.2016 року №33, яка видана Селянським (фермерським) господарством «Пролісок», вбачається, що ОСОБА_12 було виплачено орендну плату за користування земельними ділянками згідно договорів оренди за №07 від 01.07.2012, №6 від 01.07.2012 року, відповідно до яких орендну плату з користування земельними ділянками в 2014 році отримали одну частину ОСОБА_10, іншу - ОСОБА_1 по довіреності, в 2015 році ОСОБА_1, а в 2016 році ОСОБА_12

З висновку № 2288, складеного Ріпкинським ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області, вбачається, що по факту звернення їз заявою ОСОБА_2, зареєстрованої в ЖЄО за № 3572 від 16.11.2016 року, працівниками поліції була проведена перевірка по вчиненню шахрайських дій ОСОБА_1 відносно заявниці. В ході перевірки було опитано ОСОБА_1, свідків та підтверджено факт передачі ОСОБА_1 грошових коштів ОСОБА_2, тому заявниці було повідомлено, що її заява розглянута в порядку, передбаченому ЗУ «Про звернення громадян», та розяснено право звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що докази, надані відповідачем та її представником для підтвердження обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень, не місять інформації про виникнення у позивача перед відповідачем будь-яких зобовязань, тому є неналежними.

У правовій позиції Верховного Суду України, яка викладена в Постанові ВСУ від 02.07.2014 року № 6-79цс14, визначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Обставина добровільного та власноручного написання розписки відповідачем сторонами не оспорюється, що не підлягають доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України.

З наведеного суд приходить до висновку, що розписка була написана відповідачем для підтвердження факту отримання неї грошової суми та укладення договору позики.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином у встановлені строки і боржник зобовязаний виконати свій обовязок, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як визначено в ст.ст. 1046,1047 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін, що передбачає ч.2 ст. 1048 ЦК України.

З наведеного слідує, що між позивачем і відповідачем було укладено безпроцентний договір позики, тому доводи представника відповідача, проте що позивач передчасно звернувся за захистом свого порушеного права до суду не відповідає нормам ЦК України.

Згідно з ст.ст. 625,1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму і боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання.

Судом встановлено, що на час розгляду справи відповідач не повернула грошові кошти отриманні від позивача.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідач до розгляду справи судом не виконав взятих на себе зобовязань, та з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 25 000 гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 625,1050 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 14, 60, 208, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2) борг за невиконання зобовязання в сумі 25000 (двадцять пять тисяч) гривень.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2) судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Ріпкинський районний суд, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 січня 2017 року.

Головуюча О.В. Павленко