Справа № 186/1166/16-ц
Провадження номер № 2/0186/594/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С. С.

при секретарі Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми, посилаючись на те, що на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року, міським судом було видано виконавчий лист №2-72 і 30 березня 2010 року відділ державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції виготовив постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №18323027, про стягнення з ОСОБА_2 на його користь суми боргу в розмірі 15 375,00 гривень.

Згідно довідки від 28 серпня 2015 року №4845 державної виконавчої служби міста Першотравенська кошти в сумі 752,24 гривень були стягнуті в серпні 2013 року з боржника ОСОБА_2, перераховані на його користь, в рахунок повернення боргу, згідно виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2, повернення боргу, який повинен був повернутий ОСОБА_2 в грудні 2007 року. Залишок боргу (прострочена сума) станом на 01 вересня 2013 року становить 9162,11 гривень.

У звязку з несвоєчасним поверненням боргу йому спричинена матеріальна шкода, яка згідно з діючим законодавством виражається в сумі заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення по поверненню боргу та процентів від простроченої суми (10%).

В договорі позики від 20 жовтня 2007 року в п.1 та п.2 визначено строк, а саме: «Позичальник зобовязується повернути суму позики в установлений договором строк до 20 грудня 2007 року».

Згідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року, справа №186/1211/15-ц, індекс інфляції за: грудень 2007 року грудень 2012 року становить 68.55 (168,55%), враховуючи індекс інфляції в січні 2013 року 100.2%, в травні 2013 року 100,1%, індекс інфляції за грудень 2007 року червень 2013 року становить: 1.6855 х 1.002 х 100.1 х 100 100 = 69.06 (169,06%).

(1.6855 х 1.002 х 100.1 х 100 100) : 100 = 0.6906 коефіцієнт індексу інфляції для розрахунку.

Частка боргу 752,24 грн. повернута в червні 2013 року, індекс інфляції за цей період 0.6906.

752,24 грн. х 0.6906 = 519,50 грн.

Відповідно до п.6 договору позики від 20 жовтня 2007 року «У випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також десять процентів від простроченої суми».

Залишок боргу станом на 01 вересня 2013 року складає 9162,11 гривень 10% = 916,21 гривень.

Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 10% від простроченої суми становить:

519,50 грн. + 916,21 грн. = 1435,71 гривень.

Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду спричинену в результаті несвоєчасного повернення позики, інфляційну суму за весь час прострочення повернення позики (грудень 2007 року серпень 2013 року) в розмірі 519,50 грн. та десять процентів простроченої суми в розмірі 916,21 грн., а всього 1435,71 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, направив суду заперечення відповідно до яких, позовні вимоги не визнає, та просить суд відмовити позивачу в частині позовних вимог щодо стягнення з нього 10% від простроченої суми 916,21 гривень, а в іншій частині позову відмовити за безпідставністю, посилаючись на те, що ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 05 вересня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до нього про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та відсотків від простроченої суми.

Позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки вони є безпідставними, та не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Щодо стягнення з нього щомісячної неустойки у вигляді 10% від простроченої суми в розмірі 916,21 грн. зазначає наступне.

Позивач ОСОБА_1 сам склав, редагував та друкував цей договір позики від 20 жовтня 2007 року, в якому свідомо та навмисно у пункті №6 не зазначив часовий проміжок нарахування 10% від простроченої суми (за рік, за місяць, за добу).

В договорі позики пункт №6 повністю відображає редакцію ч.2 ст.625 ЦК України, але конкретні види та їх розміри будь-яких заходів забезпечення виконання зобовязання, зокрема письмово не оговорив, заходи передбачені ст.549 ЦК України, не врахував вимогу закону про обовязкову чітку письмову форму на пеню та її розміри.

У договорі позики від 20 жовтня 2007 року відсутнє навіть таке слово, як пеня.

Відповідно до положень ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо виконання, вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним.

На даний момент існує рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2011 року №22ц-12329/2011, яке набрало законної сили, з приводу спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, з нього користь позивача ОСОБА_1 було стягнуто штраф в розмірі 1500,00 гривень, тобто 10% від простроченої суми, за вищезазначеним договором позики.

Таким чином, позивач вже скористався субєктивним правом, однак не розуміючи того, сам постійно щомісячно подає до суду позовні заяви, в яких просить суд стягнути з нього зазначені 10%, при цьому, вигадуючи нові предмети своїх позовних заяв, тим самим вводить в оману суди всіх інстанцій, які ухвалюють рішення, вкотре притягує його до юридичної відповідальності за одне й те саме цивільне правопорушення, у звязку з чим грубо порушує вимоги ст.61 Конституції України, в якій чітко вказано про те, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Просить суд врахувати його пільги щодо сплати судового збору, відповідно до довідки МСЕК №267810 від 06 листопада 2001 року, він є інвалідом ІІ групи, та відповідно до п.9 ч.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

20 жовтня 2007 року сторони по справі уклали договір позики в простій письмовій формі, за яким відповідач отримав від позивача 15 000 гривень. Строк повернення боргу визначено 20 грудня 2007 року.

За умовами п.6 вказаного договору в випадку несвоєчасного повернення позики позичальник зобовязався сплачувати позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 10% від простроченої суми.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто борг у сумі 15 000 гривень і судові витрати 375 гривень.

Постановою державного виконавця ВДВС Першотравенського МУЮ ВП №18323027 від 30 березня 2010 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення зазначених коштів.

У відповідності до п.6 укладеного сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року також передбачено вказану у ч.2 ст.625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання про сплату боржником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 процентів від простроченої суми.

Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст.11 Цивільного Кодексу України, зокрема, договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України).

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових кошти (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строк договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п.6 укладеного між сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10% від простроченої суми.

Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також 3% річних від простроченої суми /за умови якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення сплати заборгованості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, зміст) кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15.

У виконання рекомендацій Верховного Суду України (Лист ВСУ від 03 квітня 1997 року №62-97р. «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ») вважається, що сума, яка була внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. По аналогії, якщо погашення заборгованості сталося з 1 по 15 число відповідного місяця, інфляційне змінення розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця інфляційне змінення розраховується з урахуванням цього місяця.

Сукупний індекс інфляції розраховуємо по формулі:

ііс = (іі-1:100) х (іі-2:100) х ... (іі-Z:100), де

іі-1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

іі-2 - індекс інфляції за другий місяць прострочення,

іі-Z - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Загальний індекс інфляції становив: за 2008 рік - 122,3%; за 2009 рік 112,3%; за 2010 рік 109,1%; за 2011 рік 104,6%; за 2012 рік 99,8%; з січня 2013 року - червень 2013 року 100,2%.

Оскільки кінцевим строком повернення суми боргу визначене 20 грудня 2007 року, то суд з урахуванням вищезазначених рекомендацій ВСУ, розраховує суму інфляції починаючи з січня 2008 року.

Крім того, позивачем не зазначена дата сплати ОСОБА_2 частини боргу у розмірі 752,24 грн., тому суд розраховує суму інфляції з урахуванням місяця в якому була сплачена вищезазначена частина суми боргу.

Відповідач порушив своє зобов'язання по поверненню позики в грудні 2007 року, тому він повинен сплатити позивачу на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та п.6 договору позики інфляційне збільшення прострочених сум боргу:

-752,24 грн. отриманих у серпні 2013 року, в розмірі 425 грн. 77 коп. з врахуванням індексу інфляції з січня 2008 року - серпень 2013 року 156,6% (752,24 грн. х 156,6% : 100% - 752,24 = 425 грн. 77 коп.).

Всього позивачу слід стягнути з відповідача в рахунок інфляції зазначеної суми 425,77 гривень.

Рішеннями Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2013 року та від 01 грудня 2014 року по цивільним справам за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди з застосуванням індексу інфляції та відсотків від простроченої суми, які набрали законної сили з моменту проголошення, встановлено, що розрахунок заборгованості по договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладеному 20 жовтня 2007 року здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу помножена на 10% та на кількість днів прострочення.

Відповідно до ст.16 ЦК України та ст.11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд.

Згідно довідки ВДВС Першотравенського МУЮ від 28.08.2015 року №4845, кошти в розмірі 752,24 грн., що стягнуті в серпні 2013 року з ОСОБА_2 перераховані на підставі виконавчого листа №2-72 від 29 грудня 2009 року. Сума боргу станом на 01 вересня 2013 року складає 9162,11 гривень.

Тому стягненню підлягає сума заборгованості за відсотками в розмірі 916,21 гривень та інфляційне збільшення в сумі 425 гривень 77 копійок.

У відповідність до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди 2 групи.

Згідно висновку МСЕК від 01.11.2001 року ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи по трудовому каліцтву безстроково.

При таких умовах суд вважає за необхідне сплачений позивачем ОСОБА_1 судовий збір по справі в сумі 551 гривня 20 копійок компенсувати за рахунок держави, як це передбачено ч.2 ст.88 ЦПК України.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції) та процентів від простроченої суми задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по відсотках від простроченої суми 916 гривень 21 копійка та інфляційне збільшення 425 гривень 77 копійок, а всього стягнути 1341 (одну тисячу триста сорок одну) гривню 98 копійок.

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.С. Кривошея.