Справа № 640/3778/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2016 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Губської Я.В.

при секретарі Балан Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку

ВСТАНОВИВ:

09.03.216 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» ( надалі ПАТ «АТ НДІРВ») про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку.

Уточнивши позовні вимоги 25.04.2016 року (а.с. 22), просить стягнути з відповідача на його користь компенсацію втрати заробітної плати в розмірі 21846,89 грн. за період з червня 2013 року по грудень 2015 року та середній заробіток за час затримки в розмірі 48574 грн. за період з 05.03.2015 року по 16.05.2016 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що він працював на ПАТ «АТ НДІРВ» з 1988 року по 10.04.2014 року і його було звільнено за скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні йому не було виплачено остаточного розрахунку по заробітній платі, за захистом своїх порушених прав він звертався до суду. Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2015 року з відповідача на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 27917 грн., середньомісячний заробіток за час затримки 12551 грн., моральну шкоду 5000 грн., в іншій частині відмовлено. В грудній 2015 року дане рішення суду було виконано Київським ВДВС ХМУЮ в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.ст. 116,117 КЗпП України відповідачем не було виплачено компенсацію втрати заробітної плати за період з червня 2013 року ( часу невиплати заробітної плати) по грудень 2015 року (фактичне виконання) та середній заробіток за час затримки за період з 05.03.2015 року (дата рішення суду) по 16.05.2016 року, які і просить стягнути в примусовому порядку, надавши до суду розрахунки даних заборгованостей.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, зазначаючи, що повний розрахунок по заробітній платі отримав лише в грудні 2015 року по виконанню рішення суду від 04.03.2015 року, яке набуло чинності та ніким не оскаржене. Також, повідомив, що з розміром середньоденного заробітку в сумі 163 грн. погодився під час розгляду справи 04.03.2015 року в суді, цей факт не оспорював.

Представник відповідача в судове засідання не з*явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у зв*язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача. Представник відповідача надавав до суду заперечення на позов (а.с. 33-41), в яких просить визначити розмір заборгованості середнього заробітку за час затримки в сумі 13529 грн., в іншій частині вимог просить відмовити. Крім того, в запереченнях просить застосувати положення вимог ст. 233 КЗпП України щодо наслідків пропуску строку звернення до суду з вимогами про стягнення компенсації втрати заробітку та середнього заробітку за час затримки.

Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працював в ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» та був звільнений 10.04.2014 року за скороченням штату за п.1 ст. 40 КЗпП України, що не оспорюється сторонами.

Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

При звільненні позивачу не було виплачено остаточного розрахунку, у звязку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі.

Судом встановлено та підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами, що 11.02.2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ПАТ «АТ НДІРВ» та просив: - стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 27917 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням термінів її виплати на момент виплати заборгованості; - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 34719 грн.; - моральну шкоду в розмірі 25000 грн.

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2015 року по цивільній справі №640/2449/15ц, н/п2/640/1219/15/09, яка була досліджена в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково - стягнуто з ПАТ «АТ НДІРВ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 27917 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12551 грн.; моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. (а.с. 6). Дане рішення набуло чинності, звернуто до виконання, що не оспорюється позивачем.

Згідно наданих до суду доказів, рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2015 року про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 27917 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12551 грн. фактично виконане 25.12.2015 року, що підтверджується постановою державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ про закінчення виконавчого провадження від 25.12.2015 року (а.с. 7,8), випискою розрахункового рахунку ОСОБА_1 про зарахування грошових коштів Київським ВДВС ХМУСЮ на виконання рішення суду 01.07.2015 року -10236,71 грн. та 28.12.2015 року - 35231,29 грн.

Звертаючись з позовом до суду 09.03.2016 року позивач ОСОБА_1 просить стягнути компенсацію втрати заробітної плати в розмірі 21846,89 грн. за період з червня 2013 року по грудень 2015 року та середній заробіток за час затримки в розмірі 48574 грн. за період з 05.03.2015 року по 16.05.2016 року, посилаючись на ті обставини, що йому затримували заробітну плату з червня 2013 року і після звільнення 10.04.2014 року також не було виплачено заробітну плату, яку фактично він отримав по виконанню рішення суду в грудні 2015 року, а станом на травень 2016 року є заборгованість підприємства перед ним.

Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів.

Згідно п. З Постанови №159 від 21 лютого 2001 року Кабінету міністрів України Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати передбачено компенсацію грошових доходів, а саме заробітної плати. Компенсації підлягають грошові доходи населення разом із сумою індексації, що отримані у гривнях на території України та не мають разового характеру.

Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Вирішуючи питання про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати з відповідача на користь позивача, суд виходить з того, що дійсно судом встановлено, що роботодавцем ПАТ «АТ НДІРВ» не було виплачено всіх сум при звільненні ОСОБА_1 10.04.2016 року, у зв*язку з чим той звернувся до суду 11.02.2015 року з позовом про відшкодування заборгованості по заробітній платі та компенсації її втрати, стягнення середнього заробітку за час затримки.

Дослідженням в судовому засіданні цивільної справи №640/2449/15ц, н/п2/640/1219/15/09 встановлено, що позивач ОСОБА_1 під час розгляду даної справи уточнив свої позовні вимоги та просив остаточно стягнути - заборгованість по заробітній платі в сумі 27917 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням термінів її виплати на момент виплати заборгованості; - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 34719 грн.; - моральну шкоду в розмірі 25000 грн. (а.с. 4 справи №640/2449/15ц, н/п2/640/1219/15/09 ). Дану обставину підтвердив і ОСОБА_1 в судовому засіданні та зазначено в п.1 описової частини рішення суду від 04.03.2015 року.

Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.03.2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково та стягнуто на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 27917 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12551 грн. та моральну шкоду 5000 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Тобто, питання про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням термінів її виплати без зазначення дати і суми цієї компенсації та середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 12551 грн. за період з квітня 2014 року по лютий 2015 року розглянуто рішенням суду станом на 04.03.2015 року. Також, в цьому рішенні суду від 04.03.2015 року судом визначено середньоденний заробіток ОСОБА_1 та погоджений сторонами у розмірі 163 грн. при дводенному робочому тижні.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв*язку з порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню частково.

Так, суд вважає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати та середнього заробітку за час затримки за період з 05.03.2015 року по 25.12.215 року (день фактичної виплати заборгованості заробітної плати), які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому, суд при розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати виходить з того, що індекс інфляції за 2015 рік становить: березень -110,8; квітень - 114,0; травень 102,2; червень 100,4; липень 99,0; серпень 99,2; вересень 102,3; жовтень 98,7; листопад 102,0; грудень 100,7. Виходячи з викладеного, компенсація втрати частини заробітної плати позивача за період з 05.03.2015 року по 25.12.2015 року становить: 27917 грн.(заборгованість по з/платі) x32.01%/100= 8936,23 грн.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати розрахований із розрахунку середньоденної заробітної плати позивача, який був визначений рішенням суду від 04.03.2015 року у розмірі 163 грн. за період з 05.03.2015 року по 25.12.2015 року (83 дня) та становить 13529 грн. Даний розрахунок визнається і відповідачем, як вказано ними у запереченнях. (а.с. 36).

Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, суд вважає необґрунтованими та безпідставним.

Згідно із частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі за № 6-409цс16 від 06.04.2016 року «статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.»

Враховуючи, що фактично позивачу була виплачена заборгованість по заробітній платі 25.12.2015 року, а до суду з позовом він звернувся 09.03.2016 року, суд не вбачає підстав для застосування вимог ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно від задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88, 169, 209,212-215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати в розмірі 8936,23 грн., середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в розмірі 13529 грн., усього - 22465,23 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» на користь держави судовий збір у розмірі 224,65 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя