Справа № 136/2211/15-ц Провадження № 22-ц/772/1156/2016Головуючий в суді першої інстанції Стадник С. І.
Категорія 23 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Луценка В.В., Марчук В.С.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн Сімекс-Агро»

на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» про визнання договору оренди землі припиненим,

В с т а н о в и л а :

29 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, та зобов'язання повернути земельну ділянку власнику.

18 січня 2016 року ОСОБА_2 подав уточнену позовну заяву до ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, та зобов'язання повернути земельну ділянку власнику.

Свої вимоги мотивував тим, що він на підставі державного акту на право власності на землю, являючись власником земельної ділянки (паю) площею 3,5048 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, 5 січня 2005 року уклав із ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» договір оренди належної йому земельної ділянки терміном на 10 років.

25.11.2014 року він у письмовій формі повідомив орендаря про свій намір не продовжувати дію договору оренди землі на новий строк. Строк дії договору закінчився 05.01.2015 року і договір припинив свою дію. Проте, відповідач продовжує використовувати земельну ділянку, обробляти її і не бажає повернути йому. Тому, просив визнати договір оренди землі таким, що припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку, на який укладений.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» про визнання договору оренди землі припиненим, задоволено.

Визнано договір оренди землі, який укладено 05.01.2005 року в селі Зозів (Липовецького району Вінницької області) між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» щодо оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,5048 га, яка розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яка належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 20.01.2002 року таким, що припинив дію у зв'язку із закінченням строку на який його було укладено.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» просить скасувати рішення суду і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає незаконним та необґрунтованим у зв'язку з тим, що судом неправильно встановлені обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів і неправильного застосування судом норм матеріального права.

Позивач та представник відповідача, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися і позивач не надіслав письмових заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 3,5048 га на території Славнянської сільської ради Липовецького району з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 20 січня 2002 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 191 (а. с. 6).

5 січня 2005 року орендодавець ОСОБА_2 уклав із орендарем ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» договір оренди землі № 101, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться в с. Славне і належить йому на підставі Державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 20.01.2002 року № 191, загальною площею 3,50 га в тому числі рілля 3,5048 га (а. с.7-8, 17-20).

5 січня 2005 року сторонами підписано акт прийому-передачі об'єкту оренди і земельна ділянка перейшла у фактичне користування орендаря - відповідача по справі (а. с. 21).

Пунктом 4 договору визначено, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку дії договору орендодавець повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору письмово попередити орендаря про свій намір припинити дію договору. При відсутності такого повідомлення договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах.

Пунктом 5 договору визначено розмір орендної плати у 1,5 % від нормативної вартості земельної ділянки (42 590,27 - пункт 3 договору) та становить 638,85 гр. за один календарний рік.

Договір зареєстрований у Вінницькій філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25 жовтня 2006 року за № 6.

27 грудня 2010 року сторони уклали додаткову угоду до договору оренди землі № 101 від 05.01.2005 року, реєстраційний запис № 6 від 25.10.2006 року, якою внесли до договору зміни і доповнення у двох пунктах: 1.1. Пункт 4 договору оренди землі викладено у такій редакції: «4. Договір укладено на 20 років. Після закінчення строку дії договору орендодавець повинен не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору, письмово попередити орендаря про свій намір припинити дію договору. При відсутності такого повідомлення договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах.»; 1.2. Пункт 5 договору оренди землі викладено у такій редакції: «5. Розмір орендної плати складає 3 % від нормативної вартості земельної ділянки та становить 1637 гр. 55 коп. за один календарний рік.» Інші умови договору оренди землі залишилися чинними без змін (а. с. 22-23).

5 листопада 2014 року орендодавець ОСОБА_2 звернувся до орендаря ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» із письмовою заявою, яка була прийнята і зареєстрована орендарем 25.11.2014 року за № 145, якою повідомив про те, що термін дії договору закінчується 05.01.2015 року і він не буде продовжувати дію договору (переукладати його чи укладати додаткову угоду), а бажає виділити належну йому на підставі державного акту земельну ділянку в натурі (а. с. 9).

Після отримання такої заяви орендар продовжив використовувати земельну ділянку.

Частиною 2 статті 124 ЗК України (у редакції чинній на момент укладення договору оренди землі) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Відповідно до частини 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Закон України «Про оренду землі» являється спеціальним законом, який регулює відносини, пов'язані з орендою землі.

Відповідно до статей 18 і 20 Закону України «Про оренду землі» (у чинній редакції на момент укладення договору) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначені умови договору оренди землі, де у частині 1 зазначені істотні умови договору оренди землі, якими являються: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають договір і підписують його, підтвердивши своїми підписами свою згоду саме із такими умовами договору.

Отже, момент фактичного підписання сторонами договору являється моментом укладення цього договору.

Разом з тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди землі, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого уже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладення договору.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 лютого 2014 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-162ц13.

Як вбачається із матеріалів справи орендодавець ОСОБА_2 і орендар ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, скріпивши таку свою згоду 5 січня 2005 року своїми підписами (а. с. 8, 20), що являється моментом укладення договору.

За правилами частини 1 статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Законом України «Про оренду землі» у статті 30 встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Пунктом 16 договору оренди землі № 101 від 5.01.2005 року також визначено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку.

На виконання таких вимог закону і змісту договору, сторони 27 грудня 2010 року уклали додаткову угоду до договору оренди землі від 05.01.2005 року, яким внесли зміни у два пункти договору: № 4 і № 5.

Зокрема пункт 4 виклали у новій редакції: «Договір укладено на 20 років». Інші умови цього пункту залишені без змін.

Ця додаткова угода підписана орендодавцем і орендарем. При її підписанні ніяких розбіжностей не виникало, про що свідчить відсутність спору, який мав би вирішуватися у судовому порядку, згідно зазначених вище вимог закону і пункту 16 договору оренди землі.

З урахування вимог статті 8 ЦК України, яка передбачає можливості застосування аналогії закону, та вимог статті 360-7 ЦПК України, яка говорить про обов'язковість врахування іншими судами висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду України, при застосування таких норм права, моментом укладення додаткової угоди до договору є підписання такої додаткової угоди сторонами.

По даній справі таким моментом укладення додаткової угоди є її підписання сторонами, тобто - 27 грудня 2010 року (а. с. 22-23).

Цією додатковою до договору угодою термін дії договору оренди землі визначений сторонами на 20 років, а значить, він діє з 27.12.2010 року по 27.12.2030 року.

За таких обставин, на час подачі ОСОБА_2 29 грудня 2015 року до суду позову про визнання договору оренди землі припиненим, спірний договір оренди землі № 101 від 05.01.2005 року являється діючим, а отже такі позовні вимоги не можуть бути задоволені за зазначених позивачем підстав.

Обгрунтування ОСОБА_2 своїх позовних вимог, викладених ним в уточненій позовній заяві (а. с. 32-34) про те, що цю додаткову угоду він нібито підписав та однозначно стверджує, що таку угоду він не підписував, позивачем не доведені відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України належними, достовірними й допустимими доказами, визначеними статтями 57-66 ЦПК України.

І при цьому ОСОБА_2 не заявляв будь-яких позовних вимог щодо недійсності додаткової угоди від 27.12.2010 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги та про її задоволення із скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 8, 638, 651, 792 ЦК України, ст. 124 ЗК України, ст. 15, 18, 20, 30 Закону України «Про оренду землі», ст. 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 11 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» про визнання договору оренди землі припиненим, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ В.С. Марчук

/підпис/ В.В. Луценко

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська