Провадження №22-ц/784/797/16
Суддя суду 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

29березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Богуславській О.М.,

за участю:

-представника позивача Підприємство ОСОБА_3,

-відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2015 року у справі за

позовом

обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання, з урахуванням індексації суми боргу та трьох процентів річних за прострочення платежу,

встановила:

У листопаді 2013 року обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго» (далі Підприємство) звернулося з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання, з урахуванням індексації суми боргу та трьох процентів річних за прострочення платежу.

В обгрунтування позову позивач вказував, що відповідачка проживає та зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, опалювальною площею 41,60 кв.м, й користується послугами з централізованого опалення квартири, які з 1 жовтня 2006 року надає позивач. Однак оплату за спожиті послуги відповідачка проводить нерегулярно та не в повному обсязі.

В звязку з чим за період з 1 квітня 2009 року по 1 серпня 2013 року утворилося 120,28 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію. Зазначену суму позивач просив стягнути з відповідачки з урахуванням індексації суми боргу та трьох процентів річних за прострочення платежу.

Крім того, позивач просив стягнути за договором реструктуризації від 16 квітня 2009 року несплачену заборгованість в сумі 922,04 грн. за період з 1 жовтня 2006 року по 1 квітня 2009 року з урахуванням індексації суми боргу та трьох процентів річних за прострочення платежу.

10 вересня 2014 року, уточнюючи розмір позовних вимог (а.с.76-77), а також у звязку зі сплатою відповідачкою 21 січня 2014 року заборгованості в сумі 120,28 грн., позивач остаточно просив стягнути:

- за прострочення поточних щомісячних платежів за період з 1 травня 2009 року по 1 вересня 2014 року: індексацію боргу в сумі 46,04 грн. та три проценти річних в сумі 49,11 грн;

- 922,04 грн. заборгованості за договором реструктуризації, а також за період з 1 травня 2009 року по 1 вересня 2014 року 176,19 грн. індексації на суму боргу та три проценти річних в сумі 104,04 грн. за прострочення платежів.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 посилалась на відсутність у неї заборгованості по договору реструктуризації, яку вона сплатила достроково, на підтвердження чого надала відповідні квитанції.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2015 року позов Підприємства задоволено частково. Стягнуто з відповідачки на користь позивача 46,04 грн. інфляційних збитків, та три проценти річних в сумі 49,11 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі Підприємство, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відповідно ст. 24 Закону України від 2 червня 2005 року «Про теплопостачання», основним обовязком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії та споживач несе відповідальність за недодержання вимог договору та нормативно правових актів, що діють в сфері постачання теплової енергії.

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, з наступними змінами) визначено, що споживачі послуг зобовязані регулярно вносити плату за спожиту теплову енергію у відповідності до діючих норм та тарифів, у тому числі за опалення, відповідно до опалювальної площі квартири, незалежно від факту та кількості проживаючих осіб за встановленими тарифами (пункти 21, 30).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання. На вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, опалювальною площею 41,60 кв.м. Послуги щодо централізованого опалення квартири з 1 жовтня 2006 року надає позивач.

1 жовтня 2006 року між Підприємством та ОСОБА_5 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води (далі Договір) (а.с. 125-126).

Фактичне надання послуг щодо теплопостачання підтверджується нарядами на відключення та підключення житлового будинку, в якому знаходиться квартира відповідачки, до опалення в опалювальні періоди, складеними за участю представників житлово-комунальних організацій, обслуговуючих цей будинок (а.с. 15-18).

Розрахунки за надані послуги відповідачка проводила нерегулярно та не в повному обсязі, в звязку з чим за період 1 жовтня 2006 року по 1 квітня 2009 року утворилася заборгованість в сумі 922,04 грн.

16 квітня 2009 року між сторонами укладено договір реструктуризації цієї заборгованості в сумі 922,04 грн., яка утворилася станом на 1 квітня 2009 року, реструктуризація надана на 36 місяців, тобто на період з 1 квітня 2009 року до 1 квітня 2012 року (а.с. 14).

Отже, цим договором сторони остаточно визначили заборгованість, яка утворилась станом на 1 квітня 2009 року, тому будь-яке направлення сплачених споживачем послуг на погашення попередньої заборгованості, яка утворилася до 1 жовтня 2006 року або збільшення в односторонньому порядку розміру заборгованості, визначеної договором реструктуризації, є безпідставним, незалежно від посилання на збільшений строк позовної давності, зазначений у п. 9.3 Договору.

За договором реструктуризації відповідачка повинна була сплачувати по 26 грн. щомісячно (останній місяць 12,04 грн.) на погашення визначеної сторонами заборгованості. Оскільки зазначене не звільняло відповідачку від сплати наступних поточних платежів (починаючи з квітня 2009 року), кожна квитанція сплачена нею на погашення заборгованості містила призначення платежу «погашення боргу» або ж однією квитанцією сплачувався поточний місячний платіж та сума на погашення боргу, про що зазначалося у квитанціях (а.с. 35-38).

Так, зазначені квитанції містять зрозумілі призначення платежу:

- за квітень 2009 року відповідачем сплачено 78,83 грн., з яких 52,83 грн. в рахунок поточного місячного платежу та 26 грн. на погашення боргу;

- за травень 2009 року сплачено 78,83 грн., де зазначено: 52,83 грн. (місячний платіж) + 26 грн. борг;

- за червень 2009 року сплачено 78,83 грн.: 52,83 грн. (поточний платіж) та 26 грн. боргу;

- за липень 2009 року сплачено 78,83 грн.: 52,83 грн.(поточний платіж) та 26 грн. боргу;

- за серпень 2009 року сплачено 78,83 грн.: 52,83 грн.(поточний платіж) та 26 грн. боргу;

- за вересень 2009 року сплачено 78,83 грн.: 52,83 грн.(поточний платіж) та 26 грн. боргу;

- за жовтень 2009 року сплачено 156 грн. на погашення боргу;

- за квітень 2010 року сплачено 26 грн. на погашення боргу;

- за травень 2010 року сплачено 26 грн. на погашення боргу;

- за червень 2010 року сплачено 26 грн. на погашення боргу;

- у листопаді 2010 року сплачено 104 грн. на погашення боргу за липень жовтень 2010 року;

- у лютому 2011 року сплачено 224,02 грн., з яких 198,02 грн. в рахунок поточних платежів та 26 грн. на погашення боргу;

- у серпні 2011 року сплачено 300 грн. на погашення боргу;

- у червні 2011 року сплачено 52 грн. на погашення боргу;

- у травні 2011 року сплачено 300 грн. на погашення боргу.

За такого, аналіз вищезазначених квитанцій (всього 15 штук за період з квітня 2009 року по травень 2011 року включно) свідчить про те, що ОСОБА_4 всього сплачено за цей період 1 687 грн., із яких: 1 172 грн. скеровано нею на погашення заборгованості за договором реструктуризації, а 515 грн. на погашення поточних щомісячних платежів.

Не зважаючи на те, що кожна із цих квитанцій містила призначення платежу «погашення боргу», Підприємство зараховувало ці платежі на власний розсуд, не зважаючи на наявність договору реструктуризації та відміток про призначення суми платежів.

Отже, як вірно вважав суд першої інстанції, заборгованість по договору реструктуризації сплачена відповідачкою достроково ( у травні 2011 року) у повному обсязі. Тому обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених вимог про стягнення 922,04 грн. заборгованості за договором реструктуризації, а також інфляційних втрат відповідно до встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми.

При цьому посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він діяв у відповідності до п. 3.7 договору про надання послуг з централізованого опалення та підігріву води, укладеного сторонами 1 жовтня 2006 року (а.с. 125-126), є необґрунтованим.

Так, пунктом 3.7 цього договору передбачено, що в платіжних дорученнях «споживач» повинен обовязково вказувати призначення платежу (тобто період, за який проводиться оплата). При відсутності таких відомостей «виконавець» зберігає за собою право віднести проплати на відповідний період. За наявності заборгованості у «споживача» за даним договором, «виконавець» зараховує кошти, що надійшли від «споживача», як погашення заборгованості за послуги, отримані в минулі періоди, незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Кошти, які надійшли від «споживача», будуть зараховані як передоплата лише за умови відсутності заборгованості по даному договору.

За такого, навіть за змістом п. 3.7 договору першочергово зараховуються кошти, що надійшли від споживача, на погашення заборгованості.

Разом з тим, під час розгляду справи, відповідачка визнала суму заборгованості 120,28 грн., яка утворилася за період з 1 квітня 2009 року по 1 серпня 2013 року та сплатила цю заборгованість по квитанції від 21 січня 2014 року (а.с. 39).

Позовних вимог у більшому розмірі позивач не заявляв.

Тоді як, згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому, діючи в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції стягнув з відповідачки на користь Підприємства лише інфляційні втрати відповідно до встановленого індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобовязання.

Іншого позивачем не доведено.

Апеляційна скарга не містять доводів щодо спростування або оспорювання рішення суду в цій задоволеній частині позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновку суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: