Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1892/16 Головуючий у 1-й інстанції: Парій О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Савченко О.В.,

При секретарі: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 27 грудня 2007 року між банком та відповідачем укладений договір б/н, за яким відповідач отримав кредит на суму 3 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Посилаючись на те, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, станом на 31 жовтня 2015 року має заборгованість в загальній сумі 14 846,90 грн., із яких: 3 392, 71 грн. - за тілом кредиту, 7 619, 76 грн. - за відсотками, 2 889, 34 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 945, 09 грн. штрафу, просив суд про задоволення позову.

Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 27 грудня 2007 року станом на 31.10.2015 року в розмірі 11 563,09 грн., а також судовий збір в розмірі 951,56 грн., а всього 12514,65 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення пені і комісії, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За змістом ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Виходячи з положень ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, що сторонами 27 грудня 2007 року був укладений договір шляхом написання ОСОБА_3 анкети-заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами складає договір про надання банківських послуг (а.с.6).

За вказаним договором банк надав, а відповідач отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на суму 3 400 грн. на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом зі строком повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором у нього станом на 31.10.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 14 846,90грн., яка складається із: 3 392,71 грн. - заборгованість за кредитом, 7619,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 889,34 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом та пені , 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 695,09 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується наданим позивачем розрахунком, в якому зазначена загальна сума комісії та пені 2 889, 34грн., без їх розмежування (а.с.4-5).

Відмовляючи у стягненні вказаної суми, суд, встановивши порушення відповідачем виконання кредитних зобов'язань, послався на недоведеність того, що вказаний вид відповідальності був передбачений умовами укладеного сторонами договору. Відмовляючи у стягненні штрафу у розмірі 250 грн., суд послався на те, що за змістом ч.2 ст. 549 ЦК України штраф не може визначатися у фіксованому розмірі.

З такими висновками суду в повній мірі погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з'ясувавши у повній мірі фактичні обставини справи та умови укладеного сторонами договору.

Так, відповідно до п.2 Умов та правил, договір, що укладається між клієнтом та банком, складається з заяви, пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів.

Згідно п. 5.3 Умов, до прав банку відноситься проведення зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк зобов'язаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п.4.9 Якщо протягом 7 днів банк не отримує повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт прийняв нові умови, а відповідно до п.6.3 отримання виписок про стан картрахунку та проведеним операціям по картрахункам є обов'язком клієнта.

Відповідно до наказу банку від 28.01.2013 року № СП-2013-6500941 «Про внесення змін в тарифи по картам «Універсальна» та «Універсальна GOLD» з 01.02.2013 року були внесені зміни до Тарифів по вказаним карткам, згідно яких розмір пені(штрафу) за наявності прострочки по кредиту або відсоткам нараховується у виді базової процентної ставки по договору(30,00%) за кожен день прострочки + 50 грн.

Оскільки повідомлення про незгоду з такими змінами протягом 7 днів від ОСОБА_3 не надходили, з 01.04.2013 року за прострочку виконання зобов'язань йому нараховувалась пеня за вказаним розрахунком.

Наказом банку СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року «Про внесення змін в тарифи по картам «Універсальна» та «Універсальна GOLD» з01.11.2013 року було внесено зміни до Тарифів, згідно яких штраф за прострочку кредитів протягом одного місяця становив 50 грн., другий місяць підряд - 100 грн.

Виходячи з названих змін до Тарифів, розмір нарахованої відповідачу неустойки з 01.04. 2013 року становив 2 889,3 грн., що підтверджується даними розрахунками.

Відповідно до положень ч.2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У п.8.6 Умов та правил, які є складовою укладеного сторонами договору, передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по любому з грошових зобов'язань, передбаченим договором біль ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

Проте, відповідно до довідки про умови кредитування, яка є невід'ємною частиною кредитного договору, розмір штрафу за порушення строків платежів становить 250 грн. (а.с.38). При зверненні до суду з позовом, банк також просив про стягнення фіксованого штрафу у сумі 250 грн.

Оскільки за положення ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, то висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача, яка, як встановлено судом, прострочила виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, штрафу у сумі 250 грн. відповідно до п.8.6 Умов, є необґрунтованим та таким, що суперечить погодженим сторонами умовам договору.

З цих підстав рішення в названій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким з ОСОБА_3 на користь Банку підлягає стягненню штраф у розмірі 250 грн. відповідно до п.8.6 Умов.

Разом з тим, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача одночасно з передбаченим п.8.6 штрафом і нарахованої з 01.04.2013 року відповідно до умов Тарифів пені у розмірі 2 889,34 грн. також за порушення строків платежів, не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, висновок суду щодо відмови у стягненні з відповідача 2 889,34 грн., визначених у розрахунку як пеня та комісія, слід вважати правильним по суті.

За змістом ст.307ч.1 п.2, 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є, у тому числі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні 250 грн. штрафу з ухваленням нового рішення - про задоволення позову. В іншій оскаржуваній частині рішення суду являється законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - неприйнятними.

З відповідача на користь Банку відповідно до ч.5 с.88 ЦПК України підлягають стягнення понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції пропорційно від частки задоволених вимог на суму 106, 69 грн.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04 лютого 2016 року по цій справі в частині відмови у стягненні з ОСОБА_3 250 грн. штрафу скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 250 грн. штрафу заборгованості за кредитним договором б/н від 27.12.2007 року.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 106, 69 грн. (сто шість гривень 69 коп.) - компенсації судових витрат зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: