Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/367/14-ц

номер провадження 2/695/9/16

17 березня 2016 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л.В.,

при секретарі - Оніщенко Н.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 та

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинку з надвірними спорудами та відповідну частину земельної ділянки в порядку спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами та присадибну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4, після смерті якої відкрилась спадщина на майно у вигляді будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки, площею 0, 1 га, що розташовані у АДРЕСА_1, яку прийняла ОСОБА_1 шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Іншим спадкоємцем є ОСОБА_3, яка прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори, оскільки померла ОСОБА_4 за життя склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті призначила спадкоємицею всього належного їй на праві особистої власності майна, в тому числі жилого будинку з господарсько-побутовими спорудами та приватизованої земельної ділянки, що знаходяться у АДРЕСА_1, ОСОБА_3, що народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Золотоноші.

Позивач ОСОБА_1 не може оформити право на спадщину, так як існує заповіт і згоди між спадкоємцями не було досягнуто, тому вона звернулась до суду з даною позовною заявою, а нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину і ОСОБА_3, яка змушена була звернутись до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після померлої її матері, а ОСОБА_1 відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засідані позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину жилого будинку з господарсько-побутовими спорудами та 1/2 частину приватизованої земельної ділянки, що знаходяться у АДРЕСА_1, так як вважає, що заповіт складений її матір`ю на ім`я ОСОБА_3 є недійсним, бо складений всупереч волевиявленню спадкодавця.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, посилаючись на обставини та доводи, зазначені у зустрічній позовній заяві, просив відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обємі.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити у повному обсязі.

При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщиниправо на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

У судовому засідані встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 16.07.2013 року).

Як вбачається із свідоцтва про народження (серії НОМЕР_2 від 20.06.1950 року) та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 09.03.2016 року за № 7 ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до свідоцтва про народження (серії НОМЕР_3 від 12.02.1958 року) та свідоцтва про укладення шлюбу (серії НОМЕР_4 від 24.02.1979 року) ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно із заповітом від 18.01.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу за зареєстровим № 116, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті призначила спадкоємицею всього належного їй на праві особистої власності майна, в тому числі жилого будинку з господарсько-побутовими спорудами та приватизованої земельної ділянки, що знаходяться у АДРЕСА_1, ОСОБА_3, що народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Золотоноші.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 квітня 1991 року, що зареєстровано 24.04.1991 року Золотоніським відділком ЧООБТІ в реєстровій книзі № 46 за реєстровим № 7164, ОСОБА_4 на праві особистої власності мала за життя жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться у АДРЕСА_1.

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданим 02.09.2009 року, ОСОБА_4 є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1 га, що розташована у АДРЕСА_1.

Як вбачається з рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.10.2015 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту (справа № 695-2017/14-Ц, провадження № 2-695-2/15) заповіт від 18 січня 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу за зареєстровим № 116, є чинним.

Як вбачається з копії спадкової справи № 209/2013 після смерті ОСОБА_4, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2, заяву про прийняття спадщини після її смерті подали: 07.10.2013 року - ОСОБА_3 та 13.12.2013 року - ОСОБА_1.

Вирішуючи питання щодо права ОСОБА_1 на обов`язкову частку спадщині, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Проте Рішенням Конституційного Суду України від 11.02.2014 р. у справі № 1-рп/2014 "У справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_6 щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обов'язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця)", визначено:

"Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття "повнолітні непрацездатні діти", що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії "непрацездатні" інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття "непрацездатний". Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року N 966-XIV (далі - Закон N 966), абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV з наступними змінами (далі - Закон N 1058) до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку.

На підставі аналізу наведених положень Конституції України, Кодексу, Сімейного кодексу, Закону N 966, Закону N 1058 Конституційний Суд України дійшов висновку, що незалежно від змісту заповіту право на обов'язкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані інвалідами I, II чи III групи. Враховуючи викладене та керуючись статтями 147, 150, 153 Конституції України, статтями 51, 62, 66, 67, 69, 95 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вирішив:

1. В аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.

2. Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене..."

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 є лише пенсіонером по віку довічно та не визнана інвалідом у встановленому законом порядку, то вона не підпадає під поняття "повнолітні непрацездатні діти спадкодавця" та згідно з нормою ст. 1241 ЦК України, а також тлумаченням Конституційного суду України не має право на обов'язкову частку у спадщині.

Щодо позовних вимог по стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на поховання в сумі 1534 грн. судом на підставі довідки управління Пенсійного фонду України в Золотоніському районі від 01.04.2014 року за вих. № 2460/05 встановлено, що ОСОБА_1 отримала від держави допомогу на поховання ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, в сумі 2412,2 грн., що перевищує суму позовних вимог, які ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_3

За таких обставин суд повністю відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

Вирішуючи зустрічний позов, суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів: свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 16.07.2013 року, свідоцтва про народження (серії НОМЕР_3 від 12.02.1958 року), свідоцтва про укладення шлюбу (серії НОМЕР_4 від 24.02.1979 року), заповіту від 18.01.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу за зареєстровим № 116, свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 квітня 1991 року, що зареєстровано 24.04.1991 року Золотоніським відділком ЧООБТІ в реєстровій книзі № 46 за реєстровим № 7164, Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5, виданого 02.09.2009 року, рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28.10.2015 року та ухвали апеляційного суду Черкаської області по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту (справа № 695-2017/14-Ц, провадження № 2-695-2/15) повністю задовольняє позовні вимоги ОСОБА_3

За таких обставин суд приходить до висновку, що зустрічний позов ОСОБА_3 підлягає до повного задоволення.

На підставі зазначеного та керуючись ст., ст. 1217, 1223, 1241,

рішенням Конституійного Суду України від 11.02.2014 року

№ 1-рп/2014, ст., ст. 209, 212, 213 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинку з надвірними спорудами та відповідну частину земельної ділянки в порядку спадкування - відмовити у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами та присадибну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок садибного типу з господарсько-побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом від 18 січня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу за зареєстровим № 116, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1 га, кадастровий № 0 07 0030064, що розташована по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом від 18 січня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу за зареєстровим № 116, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Середа Л.В.

Повний текст рішення виготовлено та підписано головуючим 22 березня 2016 року