АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 677/1316/15-ц
Провадження № 22-ц/792/402/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Власенка О.В.,

суддів: Юзюка О.М., Ярмолюка О.І.,

секретар: Шевчук Ю.Г.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" (далі - ТОВ "ЛК "Еталон") про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 03.02.2015 року між ним та ТОВ "ЛК "Еталон" було укладено договір фінансового лізингу № 002163, предметом якого є міні-трактор "Chery-244". Цього ж дня позивачем було перераховано на рахунок лізингової компанії 9000 грн. Відповідач роз'яснив, що предмет лізингу буде доставлено протягом декількох днів. Через деякий час ОСОБА_1 зателефонував до ТОВ "ЛК "Еталон" щодо дати доставки трактора, проте йому повідомили про необхідність доплати як авансового платежу 50 % від вартості трактора. Довірившись роз'ясненням представника лізингової компанії, ОСОБА_1 сплатив кошти, які виявилися адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Компанія відмовилась передавати предмет лізингу з посиланням на те, що

Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_2 Провадження № 22-ц/792/402/16

Доповідач - Власенко О.В. Категорія № 19,57

договором передбачено передачу транспортного засобу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати 50 % від вартості предмету лізингу, комісії за передачу предмета лізингу. Таким чином, під час попередніх переговорів представником компанії позивача введено в оману щодо умов виконання договірних зобов'язань. Оскільки умови договору лізингу є несправедливими та суперечать вимогам законодавства, що регулює захист прав споживачів, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив визнати цей договір недійсним, стягнути з ТОВ "ЛК "Еталон" на свою користь 9000 грн. сплачених коштів, 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано договір фінансового лізингу № 002162 від 03.02.2015 року, укладений між ТОВ "ЛК" Еталон" і ОСОБА_1, недійсним.

Стягнуто з ТОВ "ЛК" Еталон" на користь ОСОБА_1 9000 грн., сплачених ним згідно із вказаним договором по квитанції № 91 від 03.02.2015 року в ПАТ КБ "А-Банк".

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 05 січня 2016 року стягнуто з ТОВ "ЛК "Еталон" на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ТОВ "ЛК" Еталон" вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати його і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення ОСОБА_1, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ "ЛК "Еталон" не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно з'ясовані фактичні обставини справи, дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що 03.02.2015 року між ОСОБА_1 (лізингоодержувачем) та ТОВ "ЛК "Еталон" (лізингодавцем) був укладений договір фінансового лізингу № 002163, за умовами якого лізингодавець зобов'язувався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно - мінітрактор "Chery-244, а лізингоодержувач, зобов'язувався прийняти цей трактор та сплачувати за нього лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору (а.с. 13-21).

Згідно з п. 1.3 договору замовлення предмету лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем Специфікації (додаток № 3 до цього договору), де зазначена повна вартість мінітрактора "Chery-244, яка становила 90000 грн.) та сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу, вказане підтверджується також додатками №№ 1, 2 до цього договору (а.с. 19-20).

Відповідно до п. 5.1 договору предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу та комісії за передачу предмету лізингу.

Згідно з п. 8.2.1 договору перший лізинговий платіж складається із:

а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору (надалі - "комісія за організацію"), яка розраховується як: комісія за організацію, яка визначена у додатку № 1 до даного договору та становить 10 % від вартості предмету лізингу;

б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору та становить 50 % вартості предмету лізингу;

в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 1 до даного договору та становить 3 % від вартості предмету лізингу.

Згідно з п. 8.2.3 договору ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати "другий платіж", який складається з: відшкодування вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.

Встановлено також, що 03.02.2015 року ОСОБА_1 сплатив на рахунок відповідача плату за послуги - 9000 грн., а виходячи з вимог ч. 2 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг", вказаний платіж не є витратами лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу, і не є співрозмірною платою за організацію даного договору (а.с. 22).

30.04.2015 року ОСОБА_1 звернувся до керівництва ТОВ "ЛК "Еталон" із письмовою заявою про розірвання договору № 002162 від 03.02.2015 року, з відповіді якого встановлено, що договір вважається розірваним з 05.05.2015 року, і в поверненні сплачених позивачем коштів відмовлено.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України "Про фінансовий лізинг".

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак:

по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України);

по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін;

по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

З оскаржуваного договору фінансового лізингу № 002163 від 03.02.2015 року вбачається, що в ньому виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом; звужено обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України "Про фінансовий лізинг", положеннями ЦК України; повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, договором встановлено, що розмір лізингової плати може індексуватися та змінюватися, проте формула перерахунку в договорі відсутня, тому такі умови договору суперечать вимогам чинного законодавства.

Зокрема, згідно з п. 1.4 договору лізингоодержувач має право самостійно обирати ТЗ та продавця (постачальника) ТЗ і несе пов'язані з цим ризики. Продавцем (постачальником) є особа, що як правило, зазначається у специфікації (надалі - продавець). В такому випадку лізингоодержувач подає лізингодавцю письмову заяву із зазначенням назви продавця (постачальника) (а.с. 13).

Відповідно до п. 3.5 договору лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу, тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Відповідно до ч. 1 ст. 808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Отже, оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, тому пункт 3.5 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та ін. суперечить положенням статті 808 ЦК України, і тому такі умови спірного договору фінансового лізингу є несправедливими.

Зазначені висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, які мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, і у суду відсутні відповідні мотиви для відступлення від даної правової позиції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що умови договору фінансового лізингу № 002163 від 03.02.2015 року є несправедливими, а тому частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1

Згідно з п. 7 Постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Крім цього, згідно з п. 10 цієї ж Постанови реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, колегія суддів вважає, що правомірною також є вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь 9000 грн. сплачених ним як плату за послуги, оскільки вказане відповідає вимогам ч. 1 ст. 216 ЦК України.

Згідно п. 4, ч. 1 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом першої інстанції не встановлено наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом першої інстанції не встановлено, що договір фінансового лізингу від 03 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "ЛК "Еталон", нотаріально посвідчено не було.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції хоча і обґрунтував рішення про часткове задоволення позову лише у зв'язку із несправедливими умовами, та не взяв до уваги вищезазначені порушення щодо відсутності ліцензії у відповідача для здійснення фінансової діяльності та нотаріального посвідчення спірного договору, однак суд правильно вирішив справу по суті, а з урахуванням вимог ч. 1 ст. 11, ч. 2 ст. 308 ЦПК України, рішення суду першої інстанції слід залишити в силі.

Зазначений висновок також відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2766цс15, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, і у суду також відсутні відповідні мотиви для відступлення від даної правової позиції.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Судове рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди позивачем не оскаржується, апеляційна скарга таких доводів не містить, а тому в цій частині рішення суду не переглядається.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" відхилити.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ О.В. Власенко

Судді: /підпис/ О.М. Юзюк

/підпис/ О.І. Ярмолюк

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.В. Власенко