Справа № 136/1856/15-ц Провадження № 22-ц/772/415/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 23Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

При секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» - ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим у звязку із закінченням строку, на який його було укладено, -

встановила:

В жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» про визнання припиненим договору оренди земельної ділянки, укладеного 05.01.2003 року

Вимоги обґрунтовував тим, що 05.01.2003 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди належної йому на праві власності земельної ділянки, площею 3,5820 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області строком на 10 років.

Оскільки позивач мав намір самостійно використовувати належну йому земельну ділянку, до закінчення строку дії договору 05.01.2013 року неодноразово усно звертався до відповідача із проханням про відмову у поновленні договору. Однак після закінчення строку договору відповідач продовжує використовувати земельну ділянку і жодних дій щодо її повернення не вчинив, а також пропозиції продовження договору не надіслав.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано договір оренди земельної ділянки, укладений 05.01.2003 року в с.Зозів Липовецького району ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро», предметом якого є земельна ділянка площею 3,5820 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, та належить ОСОБА_3 згідно Державного акту на право власності на землю серії ВН №07234 від 20.01.2002 року, - припиненим, у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Стягнуто з ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 478,20 грн.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» - ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з підстав, зазначених в ній, просив суд її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечив, просив суд її відхилити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

По справі встановлено, що на підставі Державного акта серії ВН №07234 про право приватної власності на землю виданого 20.01.2002 року Славнянською сільською радою народних депутатів, на підставі рішення 22 сесії 23 скликання Славнянської сільської ради від 19.10.2001 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 3.5820 га в межах згідно з планом, що розташована на території Славнянської сільської ради, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 6).

05 січня 2003 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» було укладено договір оренди землі б/н, згідно якого позивач передав відповідачу належну йому земельну ділянку в строкове платне користування. Договір зареєстровано у Вінницькій філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за реєстровим 2 від 25.10.2006 року (а.с. 7-8).

В п. 4 договору сторони погодили строк дії договору 10 років.

11 листопада 2011 року сторонами було підписано Додаткову угоду до Договору оренди землі, в якому зазначені дата та номер основного договору 05.01.2005 року №262, що не відповідає підписаному сторонами договору від 05.01.2003, проте тотожним є реєстраційний запис земельної ділянки від 25.10.2006 року та запис про орендодавця (а.с. 19).

При цьому сторонами визнавалися обставини підписання Додаткової угоди, що в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Додатковою угодою сторонами було внесено зміни до основного договору в частині строку дії такого договору, та визначено його у 20 (двадцять) років та розміру орендної плати змінивши її із 1,5% на 3%. Інші умови Договору оренди землі залишились незмінними. Сторони дійшли згоди, що така угода є невідємною частиною основного договору оренди землі та набирає чинності з дати державної реєстрації.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оренду землі» ( в редакції чинній на момент укладення договору) договір оренди землі - це угода сторін про взаємні зобов'язання, відповідно до яких орендодавець за плату передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

Факт державної реєстрації засвідчується печаткою реєструючого органу з підписом уповноваженої на це особи та зазначенням дати реєстрації на всіх примірниках договору. Один зареєстрований примірник договору зберігається в органі, який здійснив його реєстрацію.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації.

За змістом ст. 17 Закону України «Про оренду землі» термін договору оренди земельної ділянки (у тому числі й до настання певної умови) визначається за погодженням сторін, але не більш як на п'ятдесят років.

Таким чином, оскільки сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, договір оренди земельної ділянки від 05.01.2003 року підписаний сторонами та був зареєстрований у встановленому законом порядку, такий договір є укладеним.

При цьому, враховуючи висновки Верховного Суду України, надані в постанові від 19.02.2014 року у справі № 6-162цс13 цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Отже суд першої інстанції правильно визначив, що договір оренди земельної ділянки набув чинності з моменту його державної реєстрації 25.10.2006 року, проте сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов 05.01.2003 року і з цього часу починається строк його дії.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на момент укладення договору) договір оренди земельної ділянки припиняється у разі: 1) закінчення терміну, на який було укладено договір; 2) розірвання договору оренди згідно зі статтею 28 цього Закону; 3) одержання орендарем земельної ділянки у власність у порядку, передбаченому Земельним кодексом України; 4) примусового викупу (вилучення) земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності у порядку, встановленому законами України; 5) смерті громадянина-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 8 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; 6) ліквідації юридичної особи - орендаря.

Відповідно до ст. 27 Закону після закінчення строку, на який було укладено договір, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі продовження договору оренди на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

За змістом ч. 5 ст. 14 Закону умови договору оренди земельної ділянки діють у випадках, коли після набрання договором чинності законами України встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені договором, крім випадків, визначених статтею 21 цього Закону, а також випадків, визначених законами України, якщо вони підвищують рівень захисту прав орендарів, орендодавців, третіх осіб.

В п. 4 договору сторони погодили, що після закінчення строку дії договору орендодавець повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору письмово попередити орендаря про свій намір припинити дію договору. При відсутності такого повідомлення договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах.

12 березня 2011 року набули чинності зміни до ст. 33 Закону України «Про оренду землі», якою визначено порядок поновлення строку дії договору оренди зокрема частиною шостою встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч.8,9 ст. 33 Закону).

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою; орендар належно виконує свої обовязки за договором, відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 25.02.2015 року у справі №6-219цс14.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що законодавством не передбачено автоматичної пролонгації договору оренди землі.

Виходячи з чого, посилання представника відповідача ОСОБА_2 на те, що сторонами в договорі було обумовлено порядок поновлення строкудії договору автоматично за відсутності письмового повідомлення орендодавця про намір припинити договір не приймаються колегією суддів до уваги.

Так договір про оренду землі б/н від 05.01.2003 року укладено на строк до 05.01.2013 року, тобто правовідносини оренди є тривалими і до даних правовідносин застосовуються норми цивільного законодавства, які встановлюють інші правила, ніж ті , що погодженні сторонами за умови, що вони помякшують або скасовують відповідальність особи, а також як було зазначено в ч. 5 ст. 14 Закону України «Про оренди землі» ( в редакції від 01.01.2003 року), якщо вони підвищують рівень захисту прав орендарів, орендодавців, третіх осіб.

Крім того, під час дії договору оренди набув 01.01.2004 року набув чинності Цивільний кодекс України, частиною 3 ст. 6 якого встановлено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обовязковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України) (Висновок Верховного Суду України від 10.10.2012 року у справі №6-110цс12).

Тобто на момент дії договору, набули чинності нові правила поновлення договору оренди землі, які передбачені, зокрема, в ч.6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» і передбачають як відсутність письмового повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди, так і обовязкове укладення сторонами додаткової угоди про поновлення договору оренди, у місячний строк з дня закінчення строку дії договору.

Незважаючи на те, що позивачем не доведено і не заперечувалося, що він не звертався до орендаря з письмовим повідомленням про припинення договору оренди, однак, і орендар зі свого боку не вчинив необхідних дій щодо поновлення дії договору, зокрема не надав проект додаткової угоди в строк встановлений законом і така додаткова угода не була укладена між сторонами.

Тобто, з 05.01.2013 року договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Концерн «Сімекс-Агро» є припиненим.

Також доводи відповідача про те, що сторонами було укладено 11.11.2011 року Додаткову угоду до Договору оренди землі, яким змінено строк дії договору оренди земельної ділянки до 20 років правильно не були прийняті судом першої інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 пояснив, що державну реєстрацію Додаткової угоди до Договору оренди не було здійснено з технічних причин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що укладений між сторонами договір оренди земельної ділянки припинений у звязку із закінчення строку його дії, а Додаткова угода до Договору оренди від 11.11.2011 року, якою було внесено зміни до договору в частині строку дії договору та орендної плати не породжує правових наслідків, оскільки не було здійснено її державну реєстрацію.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення про задоволення заяви з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_6

Судді /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

З оригіналом вірно: