Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства «Арбалет» до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та за зycтpiчним позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Арбалет» про визнання дійсним договору купівлі-продажу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року приватне підприємство «Арбалет» (далі - ПП «Арбалет») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимог тим, що 02 лютого 2009 року між ПП «Арбалет» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме нежитлових будівель та споруд виробничої бази по АДРЕСА_1

Цей договір був підписаний директором ПП «Арбалет», який відповідно до статуту підприємства має право розпоряджатися майном підприємства у розмірах, встановлених власником.

Вказуючи на те, що власник підприємства ОСОБА_5 не надавала директору повноважень щодо продажу цього майна, тому на підставі ч. 2 ст. 207 ЦК України, позивач просив визнати цей договір недійсним.

Заперечуючи проти задоволення вказаних вимог, ОСОБА_4 подав до суду зустрічний позов, в якому просив договір купівлі-продажу від 02 лютого 2009 року визнати дійним, оскільки ПП «Арбалет» ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 травня 2009 року в задоволенні первісного позову ПП «Арбалет» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02 лютого 2009 року, укладений між ПП «Арбалет» і ОСОБА_4, визнано дійсним.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ПП «Арбалет» та зустрічний позов ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Із матеріалів справи вбачається та судами встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 02 лютого 2009 року ПП «Арбалет» продав належне йому нерухоме майно - нежитлові будівлі та споруди виробничої бази по АДРЕСА_2, а ОСОБА_4 придбав зазначене нерухоме майно.

Нотаріального посвідчення договору здійснено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, зокрема, недодержання форми правочину, встановленої законом.

Правочини підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації лише у випадках встановлених законом (ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 210 ЦК України).

Відповідно до ст. 657 ЦК України (в редакції, що діяла на момент вчинення правочину) договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державної реєстрації.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України правовим наслідком недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору є нікчемність договору.

Отже правочин недійсність якого визначена законом є нікчемним правочином. Договір, що оскаржується є нікчемним в силу закону, оскільки сторони недотрималися вимог закону щодо його нотаріального посвідчення, що є обов'язковим при укладенні договорів щодо нерухомості, а тому апеляційний суд дійшов правильного висновку, що цей договір не може бути визнаний недійсним.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що положення ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Відповідне роз'яснення міститься в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 лютого 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

На підставі вказаного колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення про відмову в задоволенні первісного і зустрічного позовів.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, а тому його необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:В.М. Коротун В.А. Нагорняк Т.О. Писана