АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4138/2016 Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 21 січня 2016 року позовну заяву повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даної ухвали та направлення справи до районного суду на новий розгляду.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що в грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Київський крематорій», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

За загальним правилом встановленим ЦПК України судя, отримавши позовну заяву, повинен перевірити дотримання позивачем вимог статей 119 і 120 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Відповідно до 121 ЦПК України, суддя, встановивши що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, а також оплатить витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 05.01.2016 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху з підстав її невідповідності ст.ст. 119-120 ЦПК України, а саме: відсутністю обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, не визначення характеру позову та не окреслено його предмет, який би характеризував те, на що спрямований позов, тобто, які саме права позивача порушені, який характер мають правовідносини, що виникли між сторонами з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та чим передбачений такий шлях поновлення.

Крім того суд першої інстанції зазначив про необхідність сплати позивачем судового збору у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір», враховуючи що позивачем заявлені вимоги про стягнення моральної шкоди.

Дана ухвала суду була отримана ОСОБА_2 15.01.2016 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 7).

19.01.2016 року, у строк передбачений ст. 121 ЦПК України, позивач звернувся до Солом'янського районного суду з заявою про усунення недоліків позовної заяви до якої долучено позовну заяву з додатками, копії для сторін у справі та квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21.01.2016 року позовну заяву було повернуто позивачу.

Постановляючи дану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що позивач недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, не усунув, а тому заява підлягає поверненню.

Однак колегія суддів не може погодитись з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В оскаржуваній ухвалі суд першої зазначав, що позивачем у новій редакції не викладено обставини щодо обґрунтування позовних вимог про стягнення майнової та моральної шкоди у спорі щодо трудових відносин до відповідачів - фізичних осіб у справі, які трудові права позивача ними порушено, всупереч яким нормативним актам із зазначенням доказів на підтвердження цих обставин, а також обставин як правові підстави, якими позивач обґрунтовує незаконність наказу про його звільнення, із зазначенням доказів, які б підтверджували такі обставини, та щодо відшкодування Ритуальною службою майнової та моральної шкоди.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06. 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд не вправі через неподання доказів, при пред'явленні позову, залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Повертаючи позовну заяву судом першої інстанції не враховано право сторони, у відповідності до вимог ст. 31 ЦПК України, протягом усього часу розгляду справи уточнити позовні вимоги.

Необгрунтовано суд першої інстанції прийшов і до висновків про наявність підстав для повернення позовної заяви у зв'язку з несплатою судового збору.

Так, вимогами ст. 121 ЦПК України передбачено, що суддя повідомляє позивачу про постановлення ухвали із зазначенням підстав залишення заяви без руху та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Разом з тим, п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 № 2 передбачено, що у разі, якщо заява не відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог ст. 121 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі у розмірі несплачених судових витрат.

Крім того, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору (п.27 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»).

Натомість в ухвалі Солом'янського районного суду м. Києва від 05.01.2016 року, про залишення позовної заяви без руху, не вказано визначеного розміру судового збору, що підлягає сплаті, як і не зазначено реквізитів для його оплати.

Колегія суддів також не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для повернення позовної заяви у зв'язку з неподанням позивачем доказів, на підтвердження звернення із заявою до суду, про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо: заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати. Позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом (ч. 3 ст. 118 ЦПК України).

Системний аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що судовий наказ може бути видано у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (п. 1 ч. 1 ст. 96 ЦПК) і відповідно, в силу ч. 3 ст. 118 ЦПК України, така позовна заява (про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати) може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Разом з цим, згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати (пункт 1 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано не лише на суму заборгованості із заробітної плати, а й на суму компенсації за порушення строків її виплати, оскільки вона входить до структури заробітної плати (Закон України від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР «Про оплату праці», Закон України від 19 жовтня 2000 року N 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»). До заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

У матеріалах справи відсутній належно оформлений документ - довідка бухгалтерії боржника, яка б підтверджувала існуючу заборгованість.

З матеріалів справи та зі змісту позовної заяви не вбачається, що позивачу була нарахована та, відповідно, не виплачена заробітна плата, а відтак у сторін виник трудовий спір, який підлягає розгляду в позовному провадженні.

Наведі обставини свідчать про передчасність висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви.

З огляду на викладене, оскаржена у справі ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає до скасування, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 21 січня 2016 року - скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: