ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1917/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" березня 2016 р. Дарницький районний суд м. Киева в складі

головуючого судді Кириченко Н.О.

за участю секретаря Олійник М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа Приватний нотаріус КМНО Гнідюк Олександр Борисович про визнання недійсними договорів дарування, суд

ВСТАНОВИВ:

Позиваче звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до відповідача про визнання недійсними договорів дарування.

В обгрунтування позовних вимог зазначила про те, що 04.10.2013 року між нею та відповідачем ніби то були укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0736 га, що розташована в АДРЕСА_1 та садового будинку площею 36 кв.м., що розташований на зазначеній земельній ділянці.

Однак позивач вважає дані договори недійсними, направленими на незаконне заволодіння її майном, оскільки про укладання цих договорів вона дізналася з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 31553838 та № 31449458.

З цього приводу вона зверналася до правоохоронних органів, у зв"язку з чим було почато досудове розслідування, внесене до ЄРДР за № 0007424 від 28.12.2014 року.

Як з"ясувалося, документи на власність були викрадені співмешканцем позивача ОСОБА_5, батьком відповідачки ОСОБА_3, який на підставі підробленої довіреності уклав вищезазначені договори дарування.

Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 6943/6944/15-32 від 13.07.2015 року рукописні записи від імені ОСОБА_2, що містяться в графі "ПІДПИС" у довіреності від 25.05.2012 року (ВРВ № 136779), складеній від імені ОСОБА_2 на ім"я ОСОБА_5 та у заяві від 25.05.2012 року, складеній від іменті ОСОБА_2 до компетентних органів нотаріату, виконані не ОСОБА_2, а іншою особою з ретельним наслідуванням почерку ОСОБА_2

Зазначений висновок підтверджуєт, що вказаних договорів вона не укладала, та не давала ОСОБА_5 повноважень на укладання договорів дарування.

Оскільки вона не вчиняла жодних правочинів дарування на користь відповідача особисто, то ніякого волевиявлення з її боку на вчинення договорів дарування щодо належного їй майна не було, отже, такий правочин є недійсним та не може створювати для неї жодних наслідків, окрім наслідків, пов"язаних з їх недійсністю.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд визнати недійсними договір дарування земельної ділянки від 04.10.2013 року, що був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. № 1426 та договір дарування садового будинку від 04.10.2013 року, що був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. № 1422.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що договори дарування вчинялися ОСОБА_5, який діяв по довіреності в інтересах ОСОБА_2 Вимоги про визнання недійсною вищевказаної довіреності позивачем не заявлялися, тобто довіреність не являється оспорюваним правочином. А отже дана довіреність є правомірним правочином, і відповідно, договори дарування укладені на підставі даної довіреності також являються правомірними.

Фактично, основним доказом, яким позивачка обгрунтовує свої вимоги, є висновок експертів. Але у розумінні ст. ст. 58 -59 ЦПК України, даний доказ є сумнівним, оскільки при призначенні та проведенні експертизи сторони не могли реалізувати свої права передбачені ЦПК України. Крім того, в матеріалах справи відсутній оригінал висновку експертів, а є лише копія, тому вказаний висновок не може бути належним та допустимим доказом. Інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано.

Третя особа приватний нотаріус КМНО Гнідюк О.Б. до суду не прибув, направив до суду письмове повідомлення, в якому вказав про те, що нотаріальні дії ним вчинялися відповідно до вимог законодавства. Давати свідчення у суді він, як приватний нотаріус, зможе лише за письмової згоди зацікавлених осіб - "дарувальника" ОСОБА_2, її представника ОСОБА_5, "обдарованого" ОСОБА_3 за вищевказаними договорами, в яких вони мають визначити обсяг показів для нього в даному цивільному провадженні.

Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, заперечення представника відповідача, допитавши свідка, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2012 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_5 подарувати належний їй на праві власності садовий будинок та земельну ділянку у АДРЕСА_1 ОСОБА_3, про що приватним нотаріусом КМНО видана відповідна довіреність.

04.10.2013 року між ОСОБА_2, в особі її представника ОСОБА_5, та ОСОБА_3 були укладені договори дарування земельної ділянки та садового будинку.

Як стверджує позивач, про укладання зазначених договорів, їй стало відомо у грудні 2014 року після отримання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що в кінці 2014 року позивач, яка є її сусідкою, попросила зайти до неї для того, щоб сказати ОСОБА_7 про те, що їй стало відомо про переоформлення ним всієї її нерухомості. ОСОБА_9 сказав, що він документи просто взяв щоб переоформити нерухомість на свою дочку, вважає це платою за те, що він доглядав ОСОБА_8 коли та хворіла, купував їй продукти, готував їжу. Повідомив, що все організувала його дочка, і всі ці документи можна буде анулювати .

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на висновок експертів № 6943/6944/15-32 від 13.07.2015 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за № 0007424 від 28.12.2014 року, копія якого міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ "Про судове рішення у цивільній справі", враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Неприпустимим є витребування і приєднання до справи матеріалів на підтвердження висновків і мотивів рішення після його ухвалення.

Якщо докази у справі зібрані в порядку, передбаченому статтями 132, 133, 140 та частиною четвертою статті 191 ЦПК, суд може обґрунтувати ними рішення лише за умови, якщо вони були ним оголошені в судовому засіданні, пред'явлені для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, та досліджені в сукупності з іншими доказами. При ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Постановою Пленуму ВСУ "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", передбачено, що розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК ( 1618-15 ) повинні роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про належність і допустимість доказів.

Пунктом 27 вказаної постанови передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або

заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 59 ЦПК та з урахуванням положень частини першої статті 218 ЦК, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

Враховуючи те, що позивачем та її представником не доведено в судовому засіданні належними та допустими доказами в розумінні ст. ст. 58 -59 ЦПК України відсутність її волевиявлення на укладанна договорів дарування, надана копія висновку експертів у кримінальному провадженніне може бути покладена в основу рішення про визнання договорів дарування недійсними, оскільки ним встановлювалася належність підпису ОСОБА_2 в довіреності від 25.05.2012 року та заяві від 25.05.2012 року до компетентних органів нотаріату, позовних вимог щодо визнання недійсною довіреності на підставі якої були укладені договори дарування в даному провадженні позивачем не заявлялося. Пояснення ОСОБА_6, яка була допитана в якості свідка в судовому засіданні, також не можуть бути прийняті судом, як надежний доказ недійсності правочину. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, тому суд вважає у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 61, 64, 88, 208, 209, 213 - 218 ЦПК України, на підставі ст. ст. 203, 204, 215, 216, 236, 717 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа Приватний нотаріус КМНО Гнідюк Олександр Борисович про визнання недійсними договорів дарування - відмовити.

Рішення може бути оскарджено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя