Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"23" березня 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В., при секретарі Степаненко Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що у період з 29.07.2014 року по 25.08.2015 року він працював у ПАТ «Азовзагальмаш», де починаючи з березня 2015 року йому перестали виплачувати заробітну плату. 25.08.2015 року позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем проведений не був. 09 жовтня 2015 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області було винесено судовий наказ про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 7564,06 грн. У зв'язку із тим, що відповідач до теперішнього часу розрахунок із позивачем не провів, на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з 26.08.2015 року по 28.01.2016 року у сумі 6345,39 грн. із розрахунку середньоденної заробітної плати 58,75 грн. та стягувати середній заробіток по час ухвалення рішення. Також зазначає, що в звязку з порушенням права на заробітну плату йому була завдана моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 1000,00 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні з 26.08.2015 року по 28.01.2016 року у сумі 6345,39 грн. із розрахунку середньоденної заробітної плати 58,75 грн. та стягувати середній заробіток по час ухвалення рішення та моральну шкоду у сумі 1000 грн.

Позивач у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги, не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких позов визнав частково та підтвердив, що перед позивачем у підприємства існує заборгованість із заробітної плати в розмірі 7564,06 грн., яка до теперішнього часу не сплачена. Вказав, що сума середньоденного заробітку позивача дійсно становить 58,75 грн. При цьому зазначив, що згідно табелю обліку робочого часу в день звільнення 25.08.2015 року позивач не працював (цей день у табелі відмічений літерою «В», що є вихідним днем, а тому відповідно до вимог статті 116 КЗпП України повинен був предявити відповідну вимогу про розрахунок. Позивач на адресу відповідача з вимогою про розрахунок не звертався, тому відповідач не порушив строки розрахунку при звільненні, передбачені ст.116 КЗпП України. У звязку із чим, вважав, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку, необхідно відраховувати з 10.10.2015 року. Інші позовні вимоги також не визнав.

Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивач у період часу з 29.07.2014 року по 25.08.2015 року працював у відповідача, що підтверджується записами в його трудовій книжці.

25.08.2015 р. позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України.

За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна платня.

Згідно наданої відповідачем довідки № 238/ро-823 від 24.02.2016 року сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед ОСОБА_1 за період його роботи з березня 2015р. по серпень 2015р. складає: березень 2015р. 1254,10 грн., квітень 2015р. 1191,02 грн., травень 2015р. 1326,71 грн., червень 2015р. 1481,18 грн., липень 2015р. 1097,73 грн., серпень 2015р. 1213,32 грн. (в т.ч. компенсація за невикористану відпустку 114,39 грн.), а всього 7564,06 грн.

08 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» на його користь заборгованості з виплати заробітної плати у сумі 7564,06 грн.

09 жовтня 2016 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області був винесений судовий наказ, який набрав законної сили 29.10.2015 року, про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі у розмірі 7564,06 грн.

У теперішній час заборгованість по заробітній платі перед позивачем не сплачена, що не заперечується відповідачем.

Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується власною довідкою відповідача, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заборгованість по заробітній платі у сумі 7564,06 грн. з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обовязкові податки та збори.

Одночасно з цим, судом також було встановлено, що позивач в день свого звільнення 25.08.2015 року не працював, що підтверджується табелем обліку робочого часу, де в графі за 25 серпня 2015 року стоїть позначка «В», що є вихідним днем. В такому випадку відповідно до вимог статті 116 КЗпП України позивач мав обовязок предявити до відповідача вимогу про проведення остаточного розрахунку. Відповідно до змісту статті 116 КЗпП України обовязок працівника звернутися до працедавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку виникає у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював. При цьому суд зауважує, що наведена норма не виділяє окремо причин невиконання трудових обовязків працівником в день його звільнення.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» на його користь заборгованості з виплати заробітної плати, що відповідно до ст. 116 КЗпП України, є вимогою про розрахунок.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст.116, 117 КЗпП України, позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дати звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» на його користь заборгованості з виплати заробітної плати, тобто з 08.10.2015 року по день ухвалення рішення, оскільки станом на теперішній час відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню.

Згідно наданого позивачем розрахунку середньоденна заробітна плата позивача становить 58,75 грн.

Відповідач у своїх письмових запереченнях повністю погодився із розрахованим позивача розміром середньоденного заробітку у сумі 58,75 грн. і не заперечував цю обставину та не наполягав на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який в своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 58,75 грн., а відповідач повністю визнає вказаний розмір, тому вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі - 58,75 грн.

За даними представленого відповідачем графіку № 9 на 2015-2016 рр. середньостатистична кількість робочих днів позивача за період з 08.10.2015р. по 23.03.2016р. складає 42 дні.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 08.10.2015р. по 23.03.2016р. складає 2467,50 грн. (42 дні х 58,75 грн.).

Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 2467,50 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1000,00 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 551,20 грн. за вимоги майнового характеру та 551,20 грн. за вимоги немайнового характеру, а всього 1102,40 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 115, 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (02094, м.Київ, вул. Пожарського, будинок 4, нежиле приміщення 63, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає та зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.10.2015 року по 23.03.2016 року в сумі 2467,50 грн. (дві тисячі чотириста шістдесят сім гривень 50 коп.), з утриманням ПАТ «Азовзагальмаш» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (02094, м.Київ, вул. Пожарського, будинок 4, нежиле приміщення 63, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який мешкає та зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2, у рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 300,00 (триста) грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (02094, м.Київ, вул. Пожарського, будинок 4, нежиле приміщення 63, ) на користь держави судовий збір у розмірі 1102,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов