АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1193/16 Головуючий 1 інстанції - Токарєва Н.М.
Справа №635/3710/15-ц Доповідач - Гуцал Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, -

встановила:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з зазначеним позовом. З урахуванням уточнених позовних вимог просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилалась на те, що з 09 червня 2006 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син - ОСОБА_5. У серпні 2010 року шлюб між сторонами було розірвано, дитина залишилась проживати разом з матір'ю. У березні 2011 року за судовим рішенням на її користь з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина. ОСОБА_3 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини - з сином взагалі не спілкується, аліментів не сплачує, будь-якої допомоги не надає, про фізичний і духовний розвиток дитини не піклується.

Відповідач позов не визнав. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 пояснив, що свідомого нехтування батьківськими обов'язками з його боку не має, він бажає брати участь у вихованні сина, спілкуватися з ним та брати безпосередню участь у його житті. Також зазначив, що аліменти за рішенням суду ним сплачувалися, про що в матеріалах справи міститься підтвердження. Негативне ставлення до нього сина вважає наслідком дій позивача, яка впливає на формування думки дитини стосовно батька.

Третя особа вважала позов необгрунтованим.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2015 року у позові відмовлено. Разом з тим, суд вирішив попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_6, виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини належним чином, та покласти контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків щодо сина ОСОБА_6 на Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Харківської області.

На це рішення ОСОБА_1, в особі свого представника ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи; неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали та акцентували увагу на тому, що рішення суду першої інстанції не відповідає інтересам дитини; вважали, що суд дав невірну оцінку зібраним у справі доказам та при ухваленні рішення не взяв до уваги думку малолітнього ОСОБА_5 щодо предмета спору.

Відповідач до суду апеляційної інстанції не з'явився, надавши письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області у письмовій заяві просило про розгляд справи без участі представника третьої особи, та про залишення оскаржуваного рішення без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції - відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, шо з червня 2006 року року сторони перебували у шлюбі від якого мають сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 серпня 2010 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, дитина залишилась проживати з матір'ю. 16 березня 2011 року Джержинським районним судом м.Харкова ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на дитину у твердій грошовій сумі.

Встановлено також, що Управління Служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (якому Рішеннями Харківської міської ради від 24.11.2010 року та від 17.08.2011 року надані повноваження щодо надання відповідних висновків ) вважає позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав недоцільним.(а.с.110)

Згідно характеристики за місцем проживання ОСОБА_3 характеризується виключно позитивно. На обліку у нарколога та психіатра відповідач не перебуває, що підтверджується медичним сертифікатом серії 12 ЯЯХ № 585695 від 04 серпня 2015 року та медичною довідкою серії ЯЯХ № 178786 від 06 серпня 2015 року. (а.с.133-137)

ОСОБА_1 просить позбавити відповідача батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Із роз'яснень, викладених у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

За змістом закону та зазначених вище роз'яснень Пленуму позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, докази які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини повинні бути безспірними.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції, врахував характеристику особи ОСОБА_3, а також конкретні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку, що в матеріалах справі відсутні достатні, беззаперечні докази, які б були підставою для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_6.

Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

З огляду на приписи зазначеної норми, доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки судом першої інстанції ряду доказів, є суб'єктивними та на правильність висновків суду не впливають.

Той факт, що після припинення шлюбних стосунків з позивачем, відповідач з дитиною фактично не спілкується, ОСОБА_3 визнається та не потребує доказуванню. Не спростовується відповідачем і той факт, що малолітній ОСОБА_5 по відношенню до нього налаштований негативно.

Як зазначено вище, суд встановивши обставини у справі та надавши оцінку зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, вважав за необхідне попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_6, виконуючи в подальшому обов'язки щодо виховання та утримання дитини належним чином, та поклав контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків щодо сина ОСОБА_6 на Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Харківської області.

Отже доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд не прийняв до уваги докази позивача щодо неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків не можна визнати обґрунтованими, оскільки такі були прийняті судом, але визнані недостатніми для застосування до ОСОБА_3 крайніх заходів у виді позбавлення його батьківських прав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не взяв до уваги думку дитини, яка була ним висловлена у судовому засіданні та свідчить про негативне ставлення ОСОБА_5 до свого батька, висновків суду також не спростовує, оскільки при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, думка дитини не є визначальною. Необхідно враховувати і те, що сторони розлучені, кожен з них має нову сім'ю, з 4-х річного віку дитина проживає разом з матір'ю, у вихованні дитини ОСОБА_5 приймає безпосередню участь чоловік позивача, якого дитина називає батьком, що беззаперечно вплинуло на формування думки ОСОБА_5 стосовно біологічного батька.

Не є підставою для задоволення позову і та обставина, що відповідач не приймає участі у додаткових витратах на оздоровлення та розвиток дитини. Як встановлено судом та визнається позивачем, заборгованість по аліментам у відповідача на даний час відсутня.

За змістом ч.ч.5,6 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів про позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції обгрунтовано погодився з висновком Управління Служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, надавши йому відповідну правову оцінку. Підстав для визнання висновку Управління Служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав таким що не відповідає інтересам дитини, судова колегія не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів у справі та непогодження з їх оцінкою.

Колегія суддів вважає, що суд розглядаючи справу оцінив докази по справі у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, і встановивши обставини по справі у відповідності до норм права, яким регулюються виниклі між сторонами правовідносини ухвалив законне рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді