Ухвала

іменем україни

23 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська юридична компанія» до ОСОБА_3, Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення страхового відшкодування, за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська юридична компанія» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеська юридична компанія» (далі - ТОВ «Одеська юридична компанія») звернулося до суду із зазначеним позовом та просило стягнути із Страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» (далі - СТзДВ «Гарантія») суму страхового відшкодування в розмірі 5 471 грн 33 коп., пеню за затримку виплати в розмірі 104 грн 25 коп., стягнути з ОСОБА_3 франшизу в розмірі 1 тис. грн та солідарно стягнути з СТзДВ «Гарантія» та ОСОБА_3 сплачений судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп. і витрати на правову допомогу у розмірі 4 872 грн.

Позивач посилався на те, що 13 травня 2013 року відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Винним у вчинені ДТП визнано ОСОБА_3, який порушив Правила дорожнього руху (далі - ПДР), що призвело до зіткнення транспортних засобів та їх пошкодження. Сума майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_5 внаслідок пошкодження транспортного засобу, становить 5 471 грн 33 коп.

ОСОБА_3 застрахував свою цивільно-правову відповідальність в СТзДВ «Гарантія», уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - договір страхування). Зазначена ДТП є страховим випадком, і ОСОБА_5 звернувся до СТзДВ «Гарантія» із заявою про виплату страхового відшкодування.

У встановлений законом строк СТзДВ «Гарантія» не здійснила виплату страхового відшкодування, після чого ОСОБА_5 та ТОВ «Одеська юридична компанія» уклали договір уступки права вимоги (цесії), згідно з яким ОСОБА_5 отримав компенсацію відступленого права в розмірі 2 тис. грн, а до ТОВ «Одеська юридична компанія» перейшло право вимоги відшкодування заподіяної шкоди до винних осіб в ДТП, а також право вимоги до страхових компаній та МТСБУ.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Одеська юридична компанія», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 13 травня 2013 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_3 на нерегульованому перехресті вул. Заболотного та вул. Героїв Сталінграду, керуючи автомобілем марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по другорядній вул. Генерала Бочарова збоку вул. Марсельська в напрямку вул. Академіка Заболотного, не надав перевагу в русі, скоїв зіткнення з мопедом «KING QT-7» державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5, який рухався по головній дорозі. У результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, водій мопеда отримав тілесні ушкодження.

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2013 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у СТзДВ «Гарантія», що підтверджується полісом серії АС № 2562833 від 06 травня 2013 року, за умовами якого ліміт страхового відшкодування становить 50 тис. грн., франшиза - 1 000 грн.

17 травня 2013 року ОСОБА_5 повідомив СТзДВ «Гарантія» про ДТП, яка сталася 13 травня 2013 року.

Відповідно до звіту спеціаліста про вартість збитку завданого власнику транспортного засобу - мопеда «KING QT-7», державний номерний знак НОМЕР_3, від 09 червня 2013 року сума матеріального збитку становить 6 471 грн 33 коп.

16 вересня 2013 року ОСОБА_5 звернувся до СТзДВ «Гарантія» з заявою про виплату страхового відшкодування, проте у встановлений законом строк СТзДВ «Гарантія» не здійснила виплату страхового відшкодування.

21 березня 2014 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Одеська юридична компанія» був укладений договір уступки права вимоги (цесії), згідно з умовами якого ОСОБА_5 отримав грошову компенсацію відступленого права в розмірі 2 000 грн, а до ТОВ «Одеська юридична компанія» перейшло право вимоги відшкодування заподіяної шкоди до винних осіб в ДТП, а також право вимоги до страхових компаній та МТСБУ.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що для укладання договору цесії обов'язковою передумовою має бути наявність договірних відносин між первісним кредитором та боржником. Разом із тим між ОСОБА_5 і ОСОБА_3, і так само між ОСОБА_5 та СТзДВ «Гарантія» не існувало ніяких правочинів, на підставі яких виникло зобов'язання, оскільки при ДТП зобов'язання виникає із завдання шкоди (делікту), а не із правочину (договору). ОСОБА_5 набув право вимоги за заподіяну йому шкоду до винної особи, яка безпосередньо завдала шкоди (ОСОБА_3), а до страховика (СТзДВ «Гарантія») в силу укладеного договору страхування між страховиком і страхувальником на користь третьої (невизначеної) особи - потерпілого.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк згідно з умовами договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Що не звільняє боржника від виконання зобов'язання.

Однак після закінчення вищевказаного строку і по даний час виплата страхового відшкодування СТзДВ «Гарантія» не проведена.

Таким чином, СТзДВ «Гарантія» порушує свої зобов'язання за договором страхування, що суперечить нормам ЦК України.

Так, згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно з п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги; правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою.

21 березня 2014 року між ОСОБА_5 та ТОВ «Одеська юридична компанія» був укладений договір уступки права вимоги (цесії), згідно з умовами якого ТОВ «Одеська юридична компанія» набуває право вимоги відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_5 ДТП, яка сталася 13 травня 2013 року за участю транспортного засобу марки «Фольксваген», під керуванням ОСОБА_3, державний номерний знак НОМЕР_1, та транспортного засобу «KING QT-7», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_5

Згідно з п. 2 вказаного договору за цим договором ТОВ «Одеська юридична компанія» набуває право вимагати від боржників належного виконання наступних зобов'язань: вимагати від винних в ДТП відшкодування шкоди, завданої ДТП; вимагати від страхових компаній та МТСБУ відшкодування шкоди, завданої ДТП.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій належним чином не визначились з характером спірних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення справи, не врахували, що позивач звернувся до суду з позовом щодо виконання грошового зобов'язання за договором страхування. Посилаючись на те, що при ДТП зобов'язання виникає із завдання шкоди (делікту), а не із правочину (договору), суди не врахували, що договір страхування є носієм страхового зобов'язання.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України щодо оцінки доказів та законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська юридична компанія» задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 05 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О.Писана