Провадження № 2/638/1004/16
24 березня 2016 року м. Харкова
Дзержинський районний суд м. Харкова, у складі:
головуючого: судді Цвіра Д.М.,
при секретарях Надьон Т.Р., Мазурік М.О., Ільченко В.Р., Романовій О.В.
розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту спільної сумісної власності, визнання спадковим майном, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності в порядку спадкування, -
Позивачі звернулись до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просили встановити факт, що на дату смерті ОСОБА_6 квартира АДРЕСА_1, знаходилась у спільній сумісній власності ОСОБА_7 і ОСОБА_6. Визнати, що частка померлого ОСОБА_7 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становила 1/2. Визнати спадковим майном після смерті ОСОБА_7 1/2 квартири АДРЕСА_1. Скасувати державну реєстрацію права власності на 8/12 квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 Любов*ю Миколаївною. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/12 квартири АДРЕСА_1, що складається з двох жилих кімнат загальною площею 42,2 кв.м, житловою площею 27,9 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/12 квартири АДРЕСА_1, що складається з двох жилих кімнат загальною площею 42,2 кв.м, житловою площею 27,9 кв.м, в порядку спадкування обовязкової частки спадщині після смерті ОСОБА_6.
В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею після смерті свого батька ОСОБА_7, який мешкав у місті Сиктивкар Російської Федерації і помер 01.05.2013 р.
За життя ОСОБА_7 склав заповіт, який заповів все своє майно ОСОБА_1
У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса Сиктивкарівського нотаріального округу Республіки Комі за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини. Отже, ОСОБА_1 прийняла спадщину згідно ст. ст. 1269 та 1270 ЦК України.
В період з 11.12.2004 р. до19.03.2011 р. ОСОБА_7 перебував у шлюбі з ОСОБА_6 Шлюб припинився у звязку зі смертю ОСОБА_6
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в період шлюбу купили квартиру АДРЕСА_1.
За життя ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла все своє майно в рівних частках онукам ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Після смерті ОСОБА_6 її чоловік ОСОБА_7 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але не встиг до своєї смерті подати заяву про виділ частки у спільному майні (квартирі) і отримати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя.
ОСОБА_7 мав право на обовязкову частку у спадщині після смерті своєї дружини ОСОБА_6, як інвалід 3 групи, в розмірі половини того, що належало б у разі спадкування за законом.
Так, право на частку у спільному майні подружжя і право на обовязкову частку у спадщини входять до складу спадщини після смерті ОСОБА_7
Внаслідок смерті ОСОБА_7 та не отримання ним свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя і свідоцтва про право власності про право на обовязкову частку у спадщині, ОСОБА_1 як єдина спадкоємець за заповітом, не має змоги в нотаріальному порядку оформити спадщину. Визнати право власності за ОСОБА_7 є неможливим, оскільки у звязку з його смертю правоздатність припинилась. Тому є підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 і 1/12 (усього 7/12) квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_7.
В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги в повному обсязі та надав пояснення відповідно до змісту позовної заяви.
В судовому засіданні відповідачі не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
Заслухавши пояснення позивача та дослідив матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу І-ЕА № 559307, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 11.12.2004 р. (а.с. 10).
ОСОБА_6 померла 19.03.2011 р. свідоцтво про смерть І-ЕА № 689496 (а.с. 11).
ОСОБА_7 помер 01.05.2013 р. свідоцтво про смерть І-ЕА № 719023 (а.с. 12).
Дочкою померлого ОСОБА_7 є ОСОБА_8, якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище «Балжі», про що свідчать свідоцтво про народження серії І-ЕА № 351889, свідоцтво про укладення шлюбу І-ЕА № 277152 (а.с. 13).
Матеріали справи не містять доказів, з яких вбачається яким саме родичем доводиться ОСОБА_2 померлій ОСОБА_6 Також позовна заява не містить обґрунтувань та доказів в їх підтвердження стосовно позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/12 квартири АДРЕСА_1, що складається з двох жилих кімнат загальною площею 42,2 кв.м, житловою площею 27,9 кв.м, в порядку спадкування обовязкової частки спадщині після смерті ОСОБА_6
Відомості про належність спірної квартири на праві власності подано суду станом на 19.08.2015 р. з яких вбачається, що власником спірної квартири є ОСОБА_6
Позов предявлено до ОСОБА_5 та її дочок ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проте, матеріали справи не містять доказів про те, що вони прийняли у спадщину квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ч. 4 ст. 60 ЦПК України.
Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Стаття 214 ЦПК України містить перелік питань, які суд вирішує під час ухвалення рішення, зокрема, чи мало місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Позивачами та їх представником не надано суду жодного доказу в обґрунтування доводів викладених у позовній заяві.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 10, 57, 60, 212-215, 224 ЦПК України, суд-
В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту спільної сумісної власності, визнання спадковим майном, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності в порядку спадкування відмовити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.