Справа № 310/4027/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа виконавчий комітет Бердянської міської ради про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась з позовом, який згодом уточнила, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, в якому зазначила, що 28.04.1995 року між нею та відповідачем ОСОБА_5 було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом РАЦС Бердянського міськвиконкому Запорізької області.

Згідно договору купівлі-продажу від 13.04.2003 року, посвідченому приватним нотаріусом ОСОБА_6, ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_7 квартиру № 14, що знаходитися у будинку №10 по вул. Свердлова в м Бердянську Запорізької області.

Вважає що зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана у період шлюбу.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.04.2014 року, яке набрало законної сили 13.05.2014 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 був розірваний. При цьому в рішенні встановлено, що сторони перебували у шлюби з 28.04.1995 р. по 15.04.2014 р.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.01.2016 року квартира №14, що знаходитися у будинку №10 по вулиці Свердлова в м Бердянську Запорізької області була визнана спільною сумісною власністю подружжя і за ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/2 частку вищевказаної квартири. Рішення набрало законної чинності 09.02.2016 року.

При зверненні до органів реєстрації прав власності на нерухоме майно з заявою про реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири №14, що знаходитися у будинку №10 по вулиці Свердлова в м Бердянську ОСОБА_1 отримала відмову, оскільки за даними реєстру речових прав, право власності на цю квартиру зареєстровано за іншою особою.

З реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 дізналася, що право власності зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу з ОСОБА_5 № 1881 від 02.09.2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8

Вважає цей договір купівлі-продажу недійсним, оскільки правочини щодо розпорядження майном, що є спільною сумісною власністю, підписуються всіма співвласниками цього майна або уповноваженими ними особами. При посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на ім'я одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Такої згоди ОСОБА_1 не надавала.

Крім того, від шлюбу вони мають трьох дітей, двоє з яких на час укладення шлюбу були неповнолітніми, фактично мешкали та були зареєстровані у спірній квартирі. Вважає, що укладений договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки порушує права дітей, суперечить вимогам закону, оскільки під час його укладення не була отримана згода органів опіки та піклування на продаж квартири, порушено право дітей на користування житлом.

Позивач у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності, просив позов задовольнити (а.с. 139).

Відповідач ОСОБА_9 та його представник у судове засідання не зявились, подали заяву про розгляд справи без їх участі та клопотання про визнання позовних вимог, у якому проти задоволення позову не заперечували (а.с. 129, 130).

Відповідач ОСОБА_3 та його представник у судове засідання не зявились, подали заяву про розгляд справи без їх участі та клопотання про визнання позовних вимог, у якому зазначали, що позовні вимоги визнають в повному обсязі (а.с. 127, 128).

Представник виконавчого комітету Бердянської міської ради в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 28.04.1995 року по 13.05.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.04.2014 року по справі № 310/2296/14-ц (а.с. 9).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.01.2016 року по справі № 310/7894/15-ц, яке набрало законної сили 09.02.2016 року, визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Поділено майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири № 14, що розташована в будинку № 10 по вул. Свердлова в м. Бердянськ Запорізької області, 1/2 частку залишено у власності ОСОБА_2 (а.с. 10-11).

Рішенням № 29843899 від 01.01.2016 року відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності на 1/2 частку квартири № 14, що розташована в будинку № 10 по вул. Свердлова в м. Бердянськ Запорізької області з підстав суперечності між наданими документами та вже зареєстрованими речовими правами (а.с. 12).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.2015 року, посвідченого ОСОБА_8, приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області, реєстровий номер 1881, власником квартири є ОСОБА_3 (а.с. 13).

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Статтею 203 ч. 1 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Під майном ч. 1ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки.

Згідно ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за меж дрібного побутового. Для укладення однім із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

З тексту договору купівлі-продажу квартири від 02.09.2015 року слідує, що нотаріально посвідчена згода позивача, на укладення договору не надавалась ( а.с. 52-53), а тому такий договір слід визнати недійсним.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 190, 203, 215, 665 ЦК України, ст. ст. 61, 65 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 02.09.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_8, реєстровий №1881, який укладено ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя