Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КолодійчукаВ.М., Умнової О.В. , Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 15 серпня 2005 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 20 000 доларів США. З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, між вказаними особами було укладено іпотечний договір, предметом іпотеки є житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1. Оскільки рішенням суду від 20 квітня 2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило позов задовольнити та виселити відповідачів із вказаного будинку.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 04 серпня 2005 року ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_4 придбала житловий будинок АДРЕСА_1 (а. с. 9, 148, 149).

15 серпня 2005 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 23 828 доларів США.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 15 серпня 2005 року між банком та ОСОБА_4 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку було передано житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов вірного висновку, що будинок, який переданий в іпотеку, був придбаний не за рахунок кредитних коштів.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК УРСР.

Аналогійний висновок щодо застосування норм права, викладений у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-39цс15, від 02 вересня 2015 року № 6-1049цс15, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд, відповідно до норм статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що оскільки в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, то відсутні передбачені законом підстави для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

Встановлено, що апеляційний суд, всебічно та повно дослідив обставини справи, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, правильно витлумачив ці норми та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову відповідно до вимог ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР у поєднанні з нормами статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку», а тому обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків апеляційного суду не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська