У Х В А Л А

25 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня

2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про повернення банківського вкладу, стягнення відсотків, інфляційних втрат, пені та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 9 лютого 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 14 квітня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від

9 лютого 2015 року змінив в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог про повернення банківського вкладу, стягнення відсотків, інфляційних втрат та пені, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 7 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015року залишила без змін.

9 березня 2015 року до Верховного Суду України звернулася

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень глав 47, 48, 52 та 71 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада, 9 й

23 грудня 2015 року, 3 й 10 лютого 2016 року, а також постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року, 29 жовтня 2014 року та 10 червня

2015 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 29 жовтня 2014 року та виходив з того, що позивачкою на підтвердження укладення договору банківського вкладу надано ксерокопію договору та квитанцію, яка не містить необхідних реквізитів, передбачених Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення) та Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за

№ 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), а також не надано доказів, які підтверджують наявність грошових коштів на рахунку, відкритому на підставі спірного договору.

Наданими для порівняння ухвалами від 18 листопада, 9 й 23 грудня

2015 року, 3 й 10 лютого 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував ухвалені у справах рішення судів попередніх інстанцій і направив справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявницею як приклад неоднакового застосування судами норм матеріального права, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

У наданій для порівняння постанові від 6 червня 2012 року Верховний Суд України дійшов висновку, що у справі, яка переглядається, письмова форма спірних договорів дотримана, внесення фізичною особою коштів підтверджується прибутковими валютними ордерами, які відповідають вимогам п. 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від

14 серпня 2003 року № 337 (далі - Інструкція № 337), мають всі необхідні реквізити, від імені установи банку підписані особою на підставі довіреності банку та в межах наданих повноважень.

У справі, в якій прийнято постанову від 29 жовтня 2014 року, суди у задоволенні позовних вимог про визнання прав вкладника за договорами банківського вкладу та стягнення заборгованості за договорами банківського вкладу тощо відмовили з підстав недодержання письмової форми договору банківського вкладу. Верховний Суд України зазначив про правильне застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права та дійшов висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Постанова від 10 червня 2015 року прийнята у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки. Верховний Суд України зазначив, що встановивши факт переходу до відповідача права власності на нерухоме майно під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на підставі незаконного судового рішення, суди дійшли обґрунтованого висновку про застосування до правовідносин сторін статті 23 Закону України «Про іпотеку», поширення її дії на відповідача та збереження обтяження цього майна іпотекою за іпотечним договором.

Порівняння змісту зазначених постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Інших рішень судів касаційної інстанції чи постанов Верховного Суду України до заяви не додано.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» про повернення банківського вкладу, стягнення відсотків, інфляційних втрат, пені та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко