Справа № 463/2281/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/1299/16 Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого -судді Берези В.І., суддів: Мельничук О.Я., Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря судових засідань Брикайло М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду Львівської області від 11 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов задоволено частково. Постановлено стягувати з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) аліменти на утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки із всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 19.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, з урахуванням сплачених ним аліментів за період з червня по листопад 2015 року в розмірі 6300 грн. Стягнуто із ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) щомісячно на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 500 гривень додаткових витрат на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.. Окрім того постановлено допустити негайне виконання рішення суду у межах суми аліментів за один місяць.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягувати з нього аліменти в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно в розмірі не меншому 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подачі позову та до повноліття дитини з урахуванням сплачених ним аліментів 6300 грн., а у частині стягнення додаткових витрат в розмірі 500 грн. щомісячно - відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає про те, що суд відступив від норм матеріального та процесуального права, при винесенні рішення судом враховано лише стан, здоров»я та матеріальне становище дитини, становище платника аліментів не було враховане, він тривалий час перебував на лікуванні, його доходи за останні місяці зменшились, суд не врахував, що на його утриманні двоє батьків пенсіонерів, не врахував, що він займається вихованням та дбає про розвиток дитини . Суд невірно відніс до додаткових витрат заняття у вокально-хореографічному ансамблі, заняття з англійської мови, послуги няні,обстеження у лікарів, літній відпочинок, оскільки такі витрати входять до загальних витрат на утримання дитини так як не зумовлені особливими обставинами. Подані як доказ документи на підтвердження додаткових витрат не містять відомостей про понесені витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта ОСОБА_6, яка підтримала апеляційну скаргу, позивача та її представника ОСОБА_7, які скаргу заперечили, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4).

Дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Бірківської сільської ради від 20.05.2015р. №470 (а.с.25).

Копією наказу Енергетичної митниці ДФС від 15.01.2015 року №13-0 (а.с.29) підтверджено , що відповідача з 15.01.2015 року призначено на посаду старшого державного інспектора митного поста «Львів-енергетичний» Енергетичної митниці ДФС.

Вирішуючи вимогу позивачки про стягнення у її користь аліментів на утримання малолітньої дочки у розмірі 1/2 частини із всіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції зазначив про те, що вказаний позивачем розмір аліментів є завищеним, оскільки відрахування із заробітної плати не можуть перевищувати 50% від такої та добровільна сплата аліментів у більшому розмірі не свідчить про обов»язок відповідача сплачувати аліменти саме в такому розмірі.

Визначаючи розмір аліментів в розмірі 1/3 частки, суд першої інстанції зазначив про те, що відповідач є працездатною особою, має регулярний дохід, та з врахуванням потреб дитини визначив саме такий розмір стягуваних аліментів . Окрім того взяв до уваги добровільно перераховані позивачу у період з червня по листопад 2015 року кошти в розмірі 6 300 грн., що підтверджено платіжними квитанціями , та зазначив що зазначену суму слід врахувати як сплачені аліменти при стягненні аліментів.

З рішенням суду в частині стягнення аліментів у цій частині погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з Роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.17 Постанови від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Як видно з матеріалів справи, довідкою про заробіток відповідача підтверджено його доходи в період з грудня 2014 року по травень 2015 року. Даний позов подано 19.05.2015 року. Відповідачу відповідно до довідки виплачено 1676.09грн., 4068.55грн., 5066.33грн., 5531.14грн., 7130.81 грн. заробітної плати.

Платіжними квитанціями з призначенням платежу «аліменти» відповідачем добровільно перераховано позивачу 6300 грн. у період з червня по листопад 2015 року . Враховуючи наведене, суд вірно виходив з матеріального становища платника аліментів та можливість сплачувати присуджену у частці суму аліментів . Доводи апелянта про те , що суд не врахував зменшення його доходів на увагу не заслуговують , оскільки зміна матеріального стану платника аліментів уже після винесеного рішення про сплату аліментів є підставою для звернення до суду з позовом про зміну стягуваних аліментів , та на час розгляду справи зазначена обставина щодо іншого , меншого доходу відповідача не існувала та не досліджувалась. Довідка - виписка із медичної карти хворого /а.с.31/ підтверджує про лікування з 30.03 по 10.04 2015 року , що не є тривалим лікуванням як вказує апелянт, матеріали справи не містять доказів щодо утриманців , батьки відповідача як вказує сам відповідач є пенсіонерами, відтак суд першої інстанції вірно визначив розмір стягуваних аліментів з врахуванням усіх досліджених обставин справи.

Вимогою позивача було і стягнення додаткових витрат на дитину щомісячно в розмірі 1000 грн. з дня подання позовної заяви до досягнення повноліття дитини. Вирішуючи спір щодо заявлених вимог у цій частині суд встановив, що дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, займається в вокально-хореографічному ансамблі «Сонечко» з вересня 2013 року, у вересні 2015 року дитина проходила ультразвукове обстеження, вартість якого становить 150 грн. (а.с.48), електроенцефалографію та картування мозку, вартість яких становить 250 грн. (а.с.49), огляд невролога, вартість якого становить 200 грн. (а.с.50), окрім того пов»язав відвідування занять з англійської мови, потребу у щорічному літньому відпочинку з обов»язком несенням додаткових витрат та розмір додаткових витрат визначив в сумі 500 грн. щомісячними платежами.

Однак з рішенням суду у цій частині вирішених вимог колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.18 Постанови від 15.05.2006 N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Як видно з матеріалів справи такі не містять доказів про розмір сплачених чи необхідних витрат.

Додаткові витрати на дитину можуть покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Звідси випливає, що у випадку необхідності разового понесення витрат суд не мав права прийняти рішення про стягнення додаткових витрат щомісячно, оскільки такої необхідності позивачем не доведено та документів про понесення таких витрат постійно не надано, що свідчить про недоведеність обставин, що мають значення для справи. Крім цього, судом не досліджувались обставини необхідності проходження діагностичного дослідження , потребу огляду лікарями приватних клінік постійно чи разово, жодних документів, які б свідчили про таку необхідність до суду позивачем надано не було окрім виписок про разові огляди та протоколу ультразвукового дослідження, а отже підстав стягувати щомісячними платежами по 500 грн. додаткових витрат на утримання дитини у суду першої інстанції не було.

Враховуючи наведене, доводи апелянта в частині присудження до стягнення додаткових витрат - заслуговують на увагу, та рішення суду в цій частині як ухвалене без повного дослідження зазначених обставин та недоведеності позовних вимог слід скасувати та у цій частині у задоволенні цієї вимоги відмовити.

Разом з тим, за наявності доказів про понесення чи потребу у фінансуванні витрат зумовлених лікуванням дитини, та інших , викликаних особливими обставинами, позивач не позбавлена права звернення до суду з відповідним позовом.

Керуючись ч.1 п.2 ст. 307 , ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 11 грудня 2015 року в частині вирішених вимог про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_5 скасувати та у цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскарженим в касаційному порядку протягом двадцяти днів подачею касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Береза В.І.

Судді: Мельничук О.Я.

Штефаніца Ю.Г.