У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Колодійчука В.М., Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути солідарно з Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, ОСОБА_7, ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 110 313 грн 91 коп., та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Позов мотивовано тим, що 15 січня 2015 року на території автостоянки по вул. Броварській, 2 у м. Бориспіль Київської області, де перебував належний позивачу автомобіль Toyota Venza, 2011 року випуску, д.н. НОМЕР_1, сталося загоряння автомобіля Таврія, 2005 року випуску, д.н. НОМЕР_2, який належить Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації. Згідно з актом про пожежу від 16 січня 2015 року, складеного Бориспільським районним відділом головного управління державної служби надзвичайних ситуацій України в Київській області, причиною займання стало коротке замикання електричних проводів у відсіку двигуна автомобіля Таврія під час його запуску ОСОБА_8 В результаті пожежі належний позивачу автомобіль був пошкоджений. Згідно з висновком експерта, розмір матеріального збитку, завданого їй внаслідок пошкодження автомобіля, складає 101 797 грн 83 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 110 313 грн 91 коп. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_7, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, частково задовольняючи позов та стягуючи матеріальну шкоду лише з ОСОБА_7, виходив з того, що відповідальність за заподіяну позивачу матеріальну шкоду повинна нести саме вона оскільки саме її користуванні на момент виникнення пожежі, перебував автомобіль Таврія.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають з наступних підстав.

Судами встановлено, що 15 січня 2015 року приблизно 23 год. 50 хв. на території автостоянки, розташованої по вул. Броварській, 2 в м. Бориспіль Київської області, внаслідок короткого замикання електричних проводів у відсіку двигуна при його запуску, сталося загоряння автомобіля НОМЕР_3.

В результаті пожежі був пошкоджений належний ОСОБА_6 автомобіль НОМЕР_4, який знаходився на автостоянці поблизу автомобіля Таврія.

Розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Venza, складає 101 797 грн 83 коп., що підтверджується висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 23 січня 2015 року (а. с. 17-20).

Згідно з актом надання послуг від 12 березня 2015 року № 3 загальна вартість відновлювальних робіт становить 110 313 грн 91 коп. (а. с. 36-37).

Також судом встановлено, що відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 (далі - Порядок), зазначений автомобіль Таврія, 30 травня 2005 року був наданий Головним управлінням праці та соціального захисту населення Черкаської облдержадміністрації інваліду Великої вітчизняної війни ОСОБА_9 і 9 червня 2005 року зареєстрований Уманським ВРЕР на його ім'я.

Рішенням Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації від 18 травня 2005 року право керування вказаним автомобілем надано його дружині ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер, а ОСОБА_7 після його смерті продовжувала користуватися автомобілем, та лише в 2014 році звернулася до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної адміністрації відповідно до п.16 Порядку з заявою про залишення у її користуванні цього автомобіля.

З матеріалів справи вбачається, що листами від 19 серпня та 22 жовтня 2014 року Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної адміністрації повідомлено ОСОБА_10 про необхідність повернення автомобіля в зв'язку зі смертю інваліда ОСОБА_9, однак автомобіль повернутий не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених ст. 1166 ЦКУкраїни, особою, яка її завдала.

Так, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову до Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, виходив з того, що Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації не несе відповідальності за заподіяну позивачу матеріальну шкоду, оскільки не здійснює безпосередньо експлуатацію транспортного засобу, переданого інваліду відповідно до Порядку, а лише передає цей автомобіль інваліду і здійснює контроль за його використанням, безпосереднім же володільцем такого транспортного засобу є інвалід.

Також суди дійшли висновку про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_8, оскільки він не мав жодних правових підстав на користування чи володіння вказаним автомобілем Таврія, а його дії щодо намагання завести автомобіль не доводять правомірність його дій щодо керування чи розпорядження ним.

Разом з тим, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не встановив фактичні обставини справи, не дав належної оцінки тому, на підставі яких правових підстав ОСОБА_8, здійснював експлуатацію джерела підвищеної небезпеки (намагаючись завести автомобіль з метою подальшого руху), не з᾽ясував питання щодо правомірності заволодіння транспортним засобом, питання недбалості власника транспортного засобу, що сприяла заволодінню майном, питання відповідальності особи, яка експлуатувала транспортний засіб, та власника автомобіля, які можуть нести спільну відповідальність згідно з положеннями ч. 4 ст. 1187 ЦК України та дійшов передчасного висновку про задоволення позову виключнодо ОСОБА_7

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції повно і всебічно не з᾽ясували фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення сторін та якими доказами вони підтверджуються, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

З огляду на викладене, ухвалені у справі судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 липня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук
суддіВ.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська