АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/1760/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1935/16Головуючий у 1-й інстанції Дем"янченко С.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді: Дряниці Ю.В.,

суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Босенка Т.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 25 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з позовом до відповідачів про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 11 березня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано, що ОСОБА_2 має право власності в розмірі 1/5 частини будинковолодіння, що знаходиться за АДРЕСА_1 на всі споруди, які вказані у технічному паспорті по інвентаризаційній справі № 1-0381-14 від 04 жовтня 2014 року за підписом ОСОБА_7 окрім водогону, який споруджений без його участі та водопроводу і каналізації, які включені в опис господарських будівель та споруд помилково.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 06 липня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/5 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, а за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано право власності по 1/5 частині вищезазначеного житлового будинку.

З метою виділення в натурі належної позивачу 1/5 частки домоволодіння він в квітні 2015 року звернувся до суду з відповідним позовом. Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2015 року в справі № 530/676/15-ц в задоволенні позову ОСОБА_2 про виділення йому в натурі 1/5 частини житлового будинку із господарсько-побутовими спорудами АДРЕСА_1 та 1/5 частини земельної ділянки загальною площею 0, 15 гектарів, що становить 0, 03 гектарів, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку та господарських споруд відмовлено. Під час розгляду даної справи (№ 530/676/15-ц) була проведена судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза. Підставою відмови є той факт, що ОСОБА_2 не провів державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно.

На даний час позивач здійснив державну реєстрацію свого права власності на вказане нерухоме майно та з метою реалізувати своє право власності просив виділити в натурі йому 1/5 частину домоволодіння відповідно до варіанту № 1 визначеного висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 31.07.2015 року , яка була проведена в справі № 530/676/15-ц.

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 25 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності - задоволено.

Виділено ОСОБА_2 по варіанту № 1 висновку № 596/597/598/599 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 31.07.2015 року на 1/5 ідеальну частину в натурі:

1.1.В основній частині житлового будинку із надвірними будівлями АДРЕСА_1, літера «А-1» - квартиру № 1 (червоний колір в додатках 2, 3 до висновку експертизи)

-частину коридору 1-2, площею 2, 5 кв.м.

-кімнату 1-4, площею 17, 6 кв.м.

-комору 1-5, площею, 1,8 кв.м.

1.2.При цьому ОСОБА_2 на 1/5 частину припадає 16, 12 кв.м. загальної площі (80,6/1/5). Загальна площа приміщень, що виділяються ОСОБА_2 складає 21, 9 кв.м., що на 5, 78 кв.м. більше ідеальної частини, внаслідок чого він зобов'язується компенсувати вказану різницю відповідачам ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, в сумі 12 гривень.

1.3.По господарських будівлях і спорудах (додаток до висновку експертизи № 3):

-1/3 частину сараю, літера «Б»

-колодязь, літера «К»

-частина огорожі № 1

1.4.Для здійснення вказаного варіанту поділу ОСОБА_2 по квартирі № 1 необхідно виконати наступні будівельно-монтажні роботи ( додаток № 2 до висновку експертизи):

1.4.1.Пробити дверний отвір в зовнішній стіні будинку в приміщення 1-5, з

подальшою установкою дверного блоку.

1.4.2.Добудувати до квартири № 1 добудову з приміщенням тамбуру та кухні

1.4.3.Демонтувати перегородку між приміщеннями 1-5 та 1-2, а також влаштувати нову перегородку таким чином, щоб утворилися приміщення:

- коридору, площею 4, 3 кв.м.

-коридору, площею 6, 4 кв.м.

1.5.Горищем кожен із співвласників користується над своєю частиною будівель, та крім того, ОСОБА_2 влаштовує окремий вхід на горищний простір

1.6.В користування ОСОБА_2 на 1/5 частину (квартира № 1) виділити земельну ділянку площею 178 кв.м., у тому числі:

-1/2 площі земельної ділянки спільного користування4 кв.м. (8/2)

-земельну ділянку в особисте користування174 кв.м.

Зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації в Полтавській області перерахувати з депозитного рахунку ТУ ДСА України в Полтавській області ( які були внесені на депозитний рахунок відповідно до квитанції 1Р26262 від 26.04.2016 року ОСОБА_2.) кошти в сумі 12 (дванадцять) грн. на користь ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, тобто по 3 (три) грн. кожному, компенсацію різниці вартості частки житла.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, в рівних частках на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 487 ( чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп., тобто по 162 (сто шістдесят дві) грн. 40 коп. з кожного. У відшкодуванні судових витрат на правову допомогу та витрат пов'язаних з проведенням судової експертизи - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачі по справі не є суб'єктами права спільної часткової власності, так як реєстрація їх права власності у відповідних частках на час розгляду справи в суді не проводилася. Право власності на 1/5 частину зареєстровано лише за ОСОБА_2 Окрім того, звертає увагу на те, що судом в порушення процесуальних норм не призначалася експертиза в даній справі для з'ясування можливості виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а в основу рішення покладено висновок експертизи, яка була проведена під час розгляду іншої справи. Зазначає, що при виділі частки в натурі має бути виділена окрема частка ізольована від інших приміщень, яка повинна бути облаштована окремим входом та системами водопостачання, опалення, тощо. На здійснення вказаних переобладнань необхідно у відповідності до норм ст.ст. 100, 152 ЖК України отримати дозвіл органу місцевого самоврядування, який при розгляді справи був відсутній. Також, місцевий суд в порушення ст. 358 ЦК України не з'ясував, в чому полягають перешкоди у користуванні власністю зі сторони відповідачів та яким чином відповідачі по справі чинять їх позивачу, а відтак чи взагалі є спір між сторонами. Окрім того, суд першої інстанції, задовольняючи позов, практично в декілька разів зменшив ринкову вартість домоволодіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з підстав, визначених п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України - невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виділ в натурі належної позивачу частки можливий відповіднодо варіанту № 1 визначеного висновком судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 31.07.2015 року , яка була проведена під час розгляду іншої справи № 530/676/15-ц.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 11 березня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано, що ОСОБА_2 має право власності в розмірі 1/5 частини будинковолодіння, що знаходиться за АДРЕСА_1 на всі споруди, які вказані у технічному паспорті по інвентаризаційній справі № 1-0381-14 від 04 жовтня 2014 року за підписом ОСОБА_7 окрім водогону, який споруджений без його участі та водопроводу і каналізації, які включені в опис господарських будівель та споруд помилково (а.с.8-9т.1).

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 06 липня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/5 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, а за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано право власності по 1/5 частині вищезазначеного житлового будинку (а.с.10-11т.1).

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2015 року в справі № 530/676/15-ц в задоволенні позову ОСОБА_2 про виділення йому в натурі 1/5 частини житлового будинку із господарсько-побутовими спорудами АДРЕСА_1 та 1/5 частини земельної ділянки загальною площею 0, 15 гектарів, що становить 0, 03 гектарів, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку та господарських споруд відмовлено. Під час розгляду даної справи (№ 530/676/15-ц) була проведена судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза. Підставою відмови є той факт, що ОСОБА_2 не провів державної реєстрації права власності на вказане нерухоме майно (а.с.12-13т.1).

З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень розмір частки ОСОБА_2 у спільній частковій власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 складає 1/5 частина. Реєстрація права власності проведена 23.10.2015 року ( а.с.14-15т.1).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Із встановлених у справі обставин вбачається, що позивачу належіть 1/5 частина спірного домоволодіння.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду даної цивільної справи судом були взяті до уваги докази, зокрема висновки експертизи, набуті в іншій справі, що суперечить нормам і принципам цивільного судочинства та свідчить про порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо сприяння особам, які беріть участь у справі у здійсненні їхніх прав та не роз'яснення їм наслідків не вчинення процесуальних дій.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, призвело до невірних висновків та неправильного застосування норм матеріального права без врахування фактичних обставин у справі.

Під час апеляційного розгляду відповідачем ОСОБА_3 було заявлено клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, так як така експертиза під час розгляду справи в суді першої інстанції не призначалася і не проводилася.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 14 липня 2016 року клопотання задоволено та у справі призначена судова будівельно-технічна експертиза.

Згідно висновку № 61 від 29 вересня 2016 року судової будівельно-технічної експертизи вбачається, що ринкова вартість 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 складає 13702 грн. Запропонувати варіанти виділу 1/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1 не представляється можливим. В зв'язку з неможливістю виділу 1/5 частини домоволодіння, запропонувати варіанти розподілу виділу земельної ділянки не представляється можливим (а.с.237-248т.1).

Таким чином, апеляційним судом під час розгляду даної справи встановлено, що технічний виділ 1/5 частини домоволодіння, яка належить позивачу технічно неможливий.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.

Разом з тим, позивачем до суду не пред'являлися позовні вимоги про отримання від відповідачів компенсації вартості його 1/5 частини домоволодіння.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність доводів апеляційної скарги, які підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

В зв'язку з тим, що колегія суддів прийшла до висновку про необхідність відмови в задоволенні пред'явленого позову, врахувавши при цьому висновки експертизи, проведеної апелянтом під час апеляційного розгляду, то понесені відповідачем ОСОБА_3 судові витрати підлягають стягненню на її користь в повному обсязі.

До судових витрат в даній справі, які були понесені апелянтом, належать: судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 606,32 грн. (а.с.183т.1), за подачу заяви про забезпечення доказів (призначення експертизи) в сумі 275,60 грн. (а.с.218т.1) та витрати пов'язані з проведенням експертизи в сумі 1100 грн. (а.с.10т.2)

Таким чином, на користь відповідачки ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 1981,92 грн. (606,32+275,60+1100 = 1981,92).

Керуючись ст.ст. 303, 309 ч.1 п. 3, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 25 травня 2016 року- скасувати.

Ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1981,92грн. (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят одна гривня 92 копійки) в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) Ю.В.Дряниця

Судді: (підпис) Л.І.Пилипчук

(підпис) О.В.Чумак

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Ю.В.Дряниця