У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Нагорняка В.А., ЮровськоїГ.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач посилався на те, що ОСОБА_4 має заборгованість за кредитним договором від 26 січня 2007 року № 720/1-003, яка станом на 30 жовтня 2014 року становила 311 110 грн 59 коп.

На виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», п. 7.2 статті 7 договору від 26 січня 2007 року № 720/1-003, п. 6.2. статті 6 іпотечного договору від 26 січня 2007 року № 720/3-003 на адреси ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 представником кредитора надіслано повідомлення-вимогу, якою кредитор запропонував погасити наявну заборгованість, що виникла, у тридцятиденний строк з дати вручення, або дати поштового штемпеля відділення зв'язку одержувача.

Оскільки вимоги банку відповідачами не виконані, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 жовтня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року, позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за договором кредиту від 26 січня 2007 року № 720/1-003 станом на 20 лютого 2015 року, яка становить 324 492 грн 42 коп., з яких сума заборгованості за кредитом - 287 828 грн, сума заборгованості за відсотками - 25 928 грн 72 коп., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 2 244 грн 22 коп., розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 3 291 грн 24 коп., розмір інфляційних витрат за кредитом - 2 124 грн 73 коп., розмір інфляційних витрат за відсотками - 3 075 грн 50 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві спільної часткової приватної власності ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, з початковою ціною реалізації встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 26 січня 2007 року між АК БСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 укладено договір кредиту № 720/1-003, та в подальшому договори про внесення змін та доповнень та додаткові угоди про внесення змін до договору кредиту від 26 січня 2007 року № 720/1-003, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 30 тис. дол. США, зі сплатою нарахованих процентів та комісій із кінцевим терміном повернення заборгованості 25 січня 2014 року.

Згідно з п. 5 договору про внесення змін від 04 лютого 2013 року № 2 про внесення змін до договору кредиту від 26 січня 2007 року № 720/1-003 сторони дійшли згоди здійснити заміну валюти зобов'язання (долар США) шляхом переведення в національну валюту та домовились викласти кредитний договір в новій редакції.

Відповідно до умов вказаного договору, відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі (зокрема, в п. п. 1.1.1 договору), а також сплатити відповідну плату за користування кредитом у порядку та на умовах, що визначених в договорі (зокрема, в п. п. 3.3.7 договору). Згідно з п. п. 1.1.1 договору погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватися відповідачем щомісяця у розмірі та строки визначені кредитним договором.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань між АК БСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладено іпотечний договір від 26 січня 2007 року № 720/3-003 та в подальшому додаткові угоди та договори про внесення змін до іпотечного договору, згідно умов якого іпотекодавці передають іпотекодержателю в іпотеку наступне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 78,6 кв. м, житловою площею 49,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцям на праві приватної власності на підставі договору дарування частини квартири від 15 листопада 2006 року.

Також встановлено, що позичальник взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 12 цього ж Закону у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

За положеннями ст. 39 цього ж Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України.

Відповідно до п. 42 зазначеної постанови, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Задовольняючи позов, суди врахували обставини справи, вказані положення закону та правові позиції, викладені у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 року відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 05 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

МазурЛ.М. Нагорняк В.А. ЮровськаГ.В.