У х в а л а

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Талаківської селищної ради м. Маріуполя Донецької області, ОСОБА_2, Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, треті особи: Маріупольське бюро технічної інвентаризації, Управління Держземагенства у м. Маріуполі Донецької області, про визнання незаконним та скасування рішення ради, свідоцтва про право власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_1, на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 8 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25 квітня 2008 року, розташованого на земельній ділянці площею 0,1667 га. Його земельна ділянка та ділянка ОСОБА_2, яка розташована по АДРЕСА_1, накладаються одна на одну. Перевіркою Державної інспекції сільського господарства Донецької області встановлено, що він користується земельною ділянкою площею 0,1667 га з моменту придбання домоволодіння, до якого входить спірна земельна ділянка площею 0,0473 га та на якій ростуть належні йому багаторічні насадження, вся площа земельної ділянки загороджена парканом. У жовтні 2014 року він дізнався про існування рішення Талаківської селищної ради м. Маріуполя Донецької області від 24 квітня 2014 року «Про затвердження технічної документації землеустрою з відводу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруджень по АДРЕСА_1 ОСОБА_2.». При прийнятті вказаного рішення були порушені його права, оскільки ОСОБА_2 передано у власність частину земельної ділянки площею 0,0473 га, на яку він має право у зв'язку з придбанням житлового будинку. З моменту придбання будинку до нього перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,1667 га, необхідною для його обслуговування, яка правомірно перебувала у користуванні попереднього власника АДРЕСА_1, тому він набув право на її приватизацію. Із земельної ділянки площею 0,22 га, що перебувала у користуванні попереднього власника, було вилучено 0,06 га та передано у користування ОСОБА_2 для будівництва і експлуатації житлового будинку, інша земельна ділянка у попереднього власника АДРЕСА_1 не вилучалася та ОСОБА_2 не передавалася. З ним не узгоджувалась межа між його земельною ділянкою та ділянкою ОСОБА_2 Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив задовольнити позов.

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 8 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_1, просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що Талаківська селищна рада м. Маріуполя Донецької області в межах своїх повноважень розпорядилась земельною ділянкою, передавши її у власність ОСОБА_2, який правомірно набув право власності на неї, ОСОБА_1 не довів порушення його прав як землекористувача спірної земельної ділянки.

У матеріалах справи відсутні докази про надання попереднім власникам будинку АДРЕСА_1 в користування уповноваженим органом земельної ділянки у розмірах, про які вказує позивач, як і про встановлення її меж на місцевості та порушення останніх передачею у власність відповідачу земельної ділянки.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність порушення прав ОСОБА_1 та відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що у зв'язку із відмовою судами у призначенні експертизи він був позбавлений можливості довести свої вимоги, безпідставні.

Питання щодо визначення площі земельної ділянки, яка знаходиться у правомірному користуванні особи, та наявності документів на підтвердження такого права до компетенції експертів не відноситься і висновком експертизи зазначені обставини підтверджуватись не можуть.

Право користування земельною ділянкою набувається на підставі рішень уповноважених органів.

Отже, документом, який би підтверджував право користування земельною ділянкою, на якій розташований належний позивачу будинок, може бути рішення такого органу.

Однак, таке ОСОБА_1 не надано.

Сплата позивачем земельного податку за ділянку площею 0,1667 га не підтверджує його право користування чи право власності на вказану земельну ділянку.

Визнання позову Талаківською селищною радою м. Маріуполя Донецької області не могло бути підставою для його задоволення, виходячи з того, що відповідачем у цій справі були і інші особи, зокрема, ОСОБА_2, який заперечував проти його задоволення.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні, вони не спростовують наведеного і зроблених в оскаржуваних судових рішеннях висновків.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 8 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:О.В. Кадєтова Г.І. Мостова