Провадження № 2/369/15/16
04 лютого 2016 року Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Усатова Д.Д.,
при секретарі Кузьменко П.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемвугілля» про стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до Державного підприємства «Артемвугілля» про стягнення заробітної плати, що невиплачена при звільненні, посилаючись на наступні обставини.
ОСОБА_1, відповідно до наказу № 66/к від 02 квітня 2010 року був прийнятий на роботу в ДП «Артемвугілля» та призначений на посаду заступника директора з питань охорони праці. (Підтверджується записом № 20 занесеним до трудової книжки ОСОБА_1, копія трудової книжки додається та копією довідки про середню заробітну плату заявника). В подальшому, відповідно до записів у трудовій книжці заявника № 21,22,23 та відповідно до змін у штатному розписі, заявник переводився на різні посади у структурі ДП «Артемвугілля». 11 березня 2014 року ОСОБА_1 у відповідності до Національного класифікатору України «Класифікатор професій» ДК 003:2010 був переведений на посаду першого заступника директора-директор технічний, (підтверджується записом у трудовій книжці за № 24 від 11 березня 2014 року).
29 жовтня 2014 року, у звязку із подіями які мали місце на території Донецької та Луганської областей, побоюючись за власне життя, ОСОБА_1, відповідно до пункту 1 статті 36 КЗпП України, звільнився із займаної посади та переїхав на територію Київської області, де в подальшому отримав статус особи яка перемістилась із тимчасово окупованої території чи району проведення антитерористичної операції (факт звільнення підтверджується копією наказу про звільнення, записом у трудовій книжці за № 25 від 25 жовтня 2014 року з відповідним відбитком печатки відділу кадрів ДП «Артемвугілля», факт переміщення та отримання статусу підтверджується довідкою № НОМЕР_1 від 25 березня 2015 року, що видана Управлінням соціального захисту населення КОДА)
Проте, станом на день звільнення ДП «Артемвугілля» мало заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 у загальній сумі 44 321 грн. 29 копійок, (факт заборгованості підтверджується копією довідки № 14/3-38 від 12 листопада 2014 року за підписами Керівника ДП «Артемвугілля» та Головного бухгалтера ДП «Артемвугілля».
У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до відповідача про виплату середнього заробітку за час затримки нарахованої але не виплаченої заробітної плати, відповідач у процесі судового розгляду частково виплатив суму заборгованості у розмірі 38 201 грн. 70 коп.
Рішенням судді Києво-Святошинського районного суду Київської області стягнуту з Державного підприємства «Артемвугілля» () на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2) середню заробітну плату за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 95 819,84 грн. (девяносто пять тисяч вісімсот девятнадцять гривень та вісімдесят чотири копійки).

Таким чином станом на день звернення до суду заявникові - ОСОБА_1, нараховано але не виплачено заробітну плату у сумі 44 321 грн. 29 коп.

Посилаючись на вищевказане та норми закону позивач просив суд ухвалити рішення яким стягнути із ДП «Артемвугілля» на користь ОСОБА_1, заробітну плату, що не виплачена ОСОБА_1 при звільненні у сумі 44 321 грн. 29 коп.

Представник позивача в судове засідання не з»явився, звернувся до суду із клопотанням про слухання справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причин неявки суду невідомі.

Суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.

Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, як вбачається з копії трудової книжки БТ-ІІ № 4775154, ОСОБА_1 відповідно до наказу № 66/к від 02 квітня 2010 року був прийнятий на роботу в ДП «Артемвугілля» та призначений на посаду заступника директора з питань охорони праці.

11 березня 2014 року ОСОБА_1 у відповідності до Національного класифікатору України «Класифікатор професій» ДК 003:2010 був переведений на посаду першого заступника директора-директор технічний, що підтверджується записом у трудовій книжці за № 24 від 11 березня 2014 року.

Згідно Наказу від 29.10.2014 р. № 300/к ОСОБА_1 було звільнено з посади першого заступника директора-директор технічний ДП «Артемвугілля», 29.10.2014 р. за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до довідки № 14/3-38 від 12 листопада 2014 за підписами Керівника ДП «Артемвугілля» та Головного бухгалтера ДП «Артемвугілля», станом на день звільнення ДП «Артемвугілля» мало заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 у загальній сумі 44 321 грн. 29 копійок.

Згідно довідки № 14/2-9 від 31.03.2015 р. середня заробітна плата позивача отримувана ним за період з квітня 2014 року по вересень 2014 року становить - 650 грн. 59 коп. за 1 робочий день.

Як вбачається із виписки по картці-рахунку позивача за № 741599, за період з 28.08.2015 р. по 31.08.2015 р. позивачу було виплачено суму заборгованості у розмірі 38 201 грн. 70 коп.

Згідно із ч.1 ст.21КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цієї угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ст.ст.2,12 Закону України "Про оплату праці" основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов"язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

За змістом ст.116 вищевказаного Кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації провадиться в день звільнення.

Крім того, відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до ст.47 вищевказаного Кодексу власник або уповноважений ним орган зобов»язаний в день звільнення видати працівникові оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Оскільки із суми заборгованості в розмірі 85 522 грн. 29 коп., відповідачем була сплачена сума в розмірі 38 201,70 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заробітної плати, що невиплачена при звільненні в розмірі 44 321 грн. 29 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати, які складаються з судового збору суд покладає на відповідача.

Керуючись ч.1 ст.21, ст.ст.47, 83, ч.1 ст.94, ст.ст.116, 117 КЗпП України, ст.ст.2,12 Закону України "Про оплату праці" № 108/95-ВР від 24.03.1995 року, п.2 Постанови КМ України №100 від 08.02.1995р., ст.ст. 3, 4, 11, 15, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Артемвугілля» () на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2) заробітну плату, що не виплачена при звільненні в розмірі 44 321,29 грн. (сорок чотири тисячі триста двадцять одна гривня двадцять дев»ять копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Артемвугілля» () на користь держави судовий збір в розмірі 443,21 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 (десяти) днів з дня отримання рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Суддя Д.Д.Усатов