АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/14/2016 Головуючий у 1-й інстанції - Яровенко Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Вербової В.І., Поливач Л.Д.

при секретарі - Бугай О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 30 грудня 2003 року по 10 жовтня 2011 року вона та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім'єю. За час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбуними набуто у власність нежитлові будівлі по АДРЕСА_4; квартира АДРЕСА_1; квартира АДРЕСА_2; квартира АДРЕСА_3, що є об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Оскільки, відповідач не визнає її право власності на вказані об'єкти нерухомості просила встановити факт постійного проживання її та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнати спільною сумісною власністю подружжя зазначене нерухоме майно.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 вересня 2004 року по жовтень 2011 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нежитлові будівлі по АДРЕСА_4; квартиру АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_3.

У іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіна М.А., як особа, яка не брала участі у справі, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання нежитлових будівель по АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що спірні нежитлові приміщення є предметом іпотеки за договором від 09 грудня 2005 року, укладеного між відповідачем та банком. При цьому зазначає, що при укладенні договору іпотеки відповідачем зазначено, що він у зареєстрованому та/або фактичному шлюбі не перебуває.

У іншій частині судове рішення суду першої інстанції заявником не оскаржено і підстав перевіряти його законність і обґрунтованість у цій частині у суду апеляційної інстанції немає.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» підтримав доводи апеляційної скарги просив її задовольнити.

Представник позивача та представник відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Виходячи зі змісту положень даної статті, особи, які не брали участі у розгляді справи але звертаються з апеляційною скаргою, оскільки вважають, що суд вирішив питання про їх права та обв'язки, повинні довести, а апеляційний суд повинен з'ясувати наявність правового зв'язку між скаржником і сторонами у справі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з доведеності факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 вересня 2004 року по жовтеня 2011 року, тому об'єкти нерухомості, придбані у цей період є спільною сумісною власністю подружжя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що з 30 грудня 2003 року по 10 жовтня 2011 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім'єю

За час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбуними набуто у власність нежитлові будівлі по АДРЕСА_4; квартира АДРЕСА_1; квартира АДРЕСА_2; квартира АДРЕСА_3, що є об'єктами спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Як вбачається із матеріалів справи, 09 грудня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський акціонерний банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк», та ОСОБА_2 укладений іпотечний договір, предметом якого є нежитлові приміщення по АДРЕСА_4.

За змістом ст. ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Так, у вказаній цивільній справі факт проживання чоловіка та жінки однією сім'єю, так і належніcть їм майна на праві спільної сумісної власності встановлено рішенням суду тільки 27 лютого 2015 року.

На момент укладення договору іпотеки, стороною в якому виступає Відкрите акціонерне товариство Всеукраїнський акціонерний банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк», єдиним власником спірного нерухомого майна (предмета іпотеки) був відповідач.

Рішення суду про визнання майна спільною частковою власністю за особою, яка проживали у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, ухвалено майже через десять років після укладення іпотечного договору, що не впливає на суть правовідносин, які склалися у зв'язку з укладенням саме цього іпотечного договору.

Отже, приймаючи до уваги норми чинного законодавства, оскільки на час укладення іпотечного договору єдиним власником спірного нерухомого майна був відповідач, письмової згоди на укладення даного договору з боку позивача було не потрібно.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вимогами чинного законодавства, бо відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_1 набула статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2015 року в частині визнання нежитлових будівель по АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді