Номер провадження: 22-ц/785/1517/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.,

при секретарі Коноваленко Х.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання правочинів фіктивними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк», банк) звернулося до суду з вищевказаним позовом, у якому просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2005 року в сумі 34 235,03 грн. вилучити у ОСОБА_2 Ю,П, та передати в заклад банку предмет застави - автомобіль ВАЗ, модель: 21099, рік випуску 2005, тип ТЗ: легковий седан, номер кузова/шасі: Y6D7242, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що належить йому на праві власності, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, звернути стягнення на зазначений вище транспортний засіб шляхом його продажу банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію автомобіля замість втраченого, зі зняттям його з обліку в органах ДАІ України, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття цього транспортного засобу з обліку в органах ДАІ України.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05 вересня 2005 року між банківською установою та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит у сумі 39 719 грн, з яких 31 100 грн - на придбання автомобіля, 8 619 грн - на оплату разових страхових виплат, платежів, комісії та внесення відомостей в Державний реєстр обтяжень рухомого майна зі сплатою 21,00% річних та терміном повернення до 03 вересня 2010 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем укладено договір застави рухомого майна, згідно з яким останній передав в заставу згаданий вище автомобіль, що належить йому на праві власності.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобовязань станом на 05 червня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 34 235,03 грн., з яких: 8 779,75 грн - заборгованість за кредитом, 12 876,86 грн.- відсотки за користування кредитом, 410,53 грн. - комісія, 167,89 грн. - пеня.

Посилаючись на ст. ст. 16, 526, 527, 530, 590 ЦК України, ст. ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», ст.ст. 25, 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», банк просив позовні вимоги задовольнити.

Заперечуючи проти позову ПАТ КБ «ПриватБанк», у листопаді 2013 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов, обґрунтовуючи його тим, що він не укладав ніяких договорів страхування, але банк без його згоди на виконання п. 2.1.3 кредитного договору перерахував на рахунок товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі -ТДВ «Страхова компанія «Кредо») страхові платежі на загальну суму 6 039,66 грн., зокрема платіж від 04 вересня 2006 року на суму 1 615,84 грн., платіж від 04 вересня 2007 року - 1 542,82 грн., платіж від 04 вересня 2008 року - 1 473,45 грн., платіж від 04 вересня 2009 року - 1 407,55 грн. Вважає вказані правочини фіктивними. Фактично він отримав кредитні кошти в сумі 31 100 грн., які згідно з меморіальним ордером від 08 вересня 2005 року перераховано товариству з обмеженою відповідальністю «Авто-технологія» (далі - ТОВ «Авто-технологія»). Відсутність заборгованості за кредитним договором підтверджується рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 липня 2008 року у справі за його (ОСОБА_2П.) позовом до ТДВ «Страхова компанія «Кредо», ЗАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору страхування наземного транспорту, яким позов задоволено та визнано недійсним договір від 05 вересня 2005 року, укладений між ним та ТДВ «Страхова компанія «Кредо». Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 червня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 листопада 2010 року, у справі ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього відмовлено у задоволенні вимог про стягнення штрафу за невиконанням умов договору застави, яким у задоволенні позову відмовлено.

Посилаючись на ст. ст. 23, 215, 216, 1167 ЦК України, ОСОБА_2 просив визнати фіктивними всі правочини, вчинені банком з перерахування страхових платежів на загальну суму 6 039,66 грн., припинити зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з повним його виконанням, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь витрати за проведення судово-бухгалтерської експертизи в сумі 5 402,88 грн., суму переплати за кредитним договором без врахування 1 537,20 грн. у рахунок погашення тіла кредиту в сумі 3 828,87 грн. (5 366,07 грн. -1537,20 грн.), яка була визначена висновком судово-бухгалтерської експертизи, та зобов'язати банк направити до Котовського МРЕВ лист про дозвіл на зняття заборони про відчуження автомобіля ВАЗ 21099, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 жовтня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про припинення зобовязань по кредитному договору задоволено.

Визнано фіктивними всі правочини, здійсненні ПАТ КБ «ПриватБанк» з перерахування страхових платежів на рахунок ТДВ «Страхова компанія «Кредо» на виконання умов кредитного договору від 05 вересня 2005 року.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» провести розрахунок заборгованості за договором від 05 вересня 2005 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 з урахуванням визнання фіктивними правочинами перерахування банком страхових платежів на розрахунковий рахунок ТДВ «Страхова компанія «Кредо».

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді проведеної судово-бухгалтерської експертизи в сумі 5 402,88 грн., сплаченого судового збору в розмірі 262,32 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму переплати за кредитним договором від 05 вересня 2005 року, яка визначена висновком судово-технічної експертизи ОНДІСЕ МЮ України у розмірі 3 828,87 грн.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» направити до Котовського МРЕВ лист про дозвіл на зняття заборони про відчуження автомобіля ВА3 21099, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову банка та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

Справа розглядалась апеляційним судом неодноразово (т.1 а.с.263-272, т.2 а.с.31-35).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2016 року рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 жовтня 2014 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про припинення зобов'язання, стягнення переплати по кредитному договору, стягнення судових витрат, зобовязання вчинити певні дії скасовано.

Провадження у справі за позовом ПАТ КБ«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_2 доПАТ КБ «ПриватБанк» про припинення зобов'язання, визнання правочинів фіктивними, стягнення переплати по кредитному договору, стягнення судових витрат, зобовязання вчинити певні дії, закрито в частині:

-припинення зобовязання ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» по кредитному договору №ODKTAK07103434 від 05 вересня 2005 року у зв'язку з повним виконанням;

-стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судових витрат в розмірі 5 402,88 грн.;

-стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 переплати по кредитному договору №ODKTAK07103434 від 05 вересня 2005 року в розмірі 3828,87 грн.;

-зобовязання ПАТ КБ «ПриватБанк» направити повідомлення до Котовського МРЕВ про дозвіл на зняття заборони на відчуження автомобіля ВАЗ-21093, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , кузов Y6D7242, власником якого є ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 05 вересня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно з яким останньому надано кредит у сумі 39 719 грн. зі сплатою 21 % річних та терміном повернення до 03 вересня 2010 року, який складається з 31 100 грн - на придбання автомобіля, 8 619 грн. на оплату разових страхових виплат, платежів, комісії та внесення відомостей в Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Одночасно у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір застави рухомого майна, за яким останній надав у заставу банківській установі автомобіль ВАЗ, 2005 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, що належить йому на праві власності.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив із відсутності у відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки його правільність підтверджено банком в суді апеляційної інстанції.

Так, згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 10 лютого 2016 року у ОСОБА_2 відсутня заборгованість перед банком (т.2 а.с. 114).

За таких обставин апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині скасування рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову банка задоволенню не підлягає.

Звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

ОСОБА_2, який вважав себе потерпілим від правопорушень, допущених банком, у зустрічному позові заявлено вимоги про:

-визнання, на підставі ст.ст.203,234 ЦК України, фіктивними всі правочини, здійснені ПАТ КБ «ПриватБанк» по перерахуванню страхових платежів на рахунок ТДВ «Страхова компанія «Кредо», здійснених нібито на виконання п.2.1.3. кредитного договору №ODKTAK07103434 від 05 вересня 2005 року;

-зобов'язання ПАТ КБ «ПриватБанк» провести розрахунок заборгованості за договором від 05 вересня 2005 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 з урахуванням визнання фіктивними правочинами перерахування банком страхових платежів на розрахунковий рахунок ТДВ «Страхова компанія «Кредо».При проведенні вказаного розрахунку зобовязати банк використати результати висновку № 8835-8836 судово-економічної експертизи ОНДІСЕ МЮ України в частині розрахунку заборгованості без врахування сплати банком страхових платежів (т.1 а.с.139 140).

І саме ці вимоги вирішив суд.

Ухвалюючи рішення про задоволення вказаних позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що перерахування банком страхових платежів є правочинами, які відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України є нікчемними.

Мотиви, з яких суд дійшов висновку про зобовязання банк провести розрахунок заборгованості, і закон, яким керувався суд, задовольняючи вказану вимогу ОСОБА_2 рішення суду не містить.

Однак таких висновків суд дійшов із порушенням норм матеріального і процесуального права.

Так, відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми ( договори).

Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Статтею 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Стаття 234 ЦК України визначає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Вказаних вимог закону та розяснень суд першої інстанції не врахував.

З матеріалів справи вбачається, що зміст зустрічної позовної заяви взагалі не містить даних про те, які саме правочини, у розумінні ст.ст.202, 207, 626 ЦК України, ОСОБА_2 просить визнати фіктивними.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 також не надав пояснення, які правочини має визнати суд недійсними.

Суд першої інстанції з надуманих підстав визнав невизначену кількість неіснуючих правочинів фіктивними, помилково вважаючи, що перерахування страхових платежів може вважатися правочином.

Безпідставним є й висновок суду про зобовязання банк провести розрахунок заборгованості по кредитному договору.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Разом з тим, в суді не може бути предявлена вимога про зобовязання провести розрахунок заборгованості по кредитному договору, оскільки такого способу захисту прав та інтересів цивільне законодавство не передбачає.

Розрахунок заборгованості по кредитному договору має значення лише доказу у цивільній справі, оскільки в суді, за загальним правилом, захищаються права, що порушуються або оспорюються, а не фіксуються докази, і не встановлюється їх доказове значення поза спором про право, що такими доказами підтверджується чи спростовується. Питання про можливість визнання доказової сили розрахунку може вирішуватися лише у справі за позовом про захист права, якщо позовні вимоги підтверджуються або спростовуються названим документом.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 підлягає скасуванню , з ухваленням нового рішення про відмову у його задоволенні.

В частині відмови банку у позові про звернення стягнення на предмет застави рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3, 4 ч. 1 ст.309, ст.ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 жовтня 2014 року про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариствакомерційний банк «Приватбанк» скасувати.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариствакомерційний банк «Приватбанк» про визнання правочинів фіктивними та зобовязання провести розрахунок заборгованості за кредитним договором відмовити.

В інший частині рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 31 жовтня 2014 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4