Справа № 185/5561/16-ц
Провадження № 2/185/3155/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк "ТРАСТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк "ТРАСТ" про захист прав споживачів, суд

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство Банк "ТРАСТ" звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 97 192,74 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № R111.005-ТЕК.0048542 від 11.12.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 50 000,00 грн. з виплатою процентної ставки у розмірі 31,0% річних та 2,79% щомісячної комісії за обслуговування кредиту з кінцевим терміном повернення кредиту 11.12.2019 року. Відповідно до умов договору, відповідач зобовязалася повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки за користування кредитом та комісії, повертати кредит частинами у сумах та терміни, визначені у графіку платежів. У порушення зазначених норм законодавства та умов договору відповідач зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала. У звязку з чим, за кредитним договором № R111.005-ТЕК.0048542 від 11.12.2014 року станом на 08.06.2016 року виникла заборгованість у розмірі 97 192,74 грн., яка складається з наступного: 48 561,10 грн. сума заборгованості по кредиту; 13 684,94 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 16 847,11 грн. - заборгованість по комісії; 18 099,59 грн. - пеня.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Банк "ТРАСТ" про захист прав споживачів, в якій просила суд визнати недійсною умову про нарахування та сплату комісії за супроводження кредиту в розмірі 2,79 % по кредитному договору № R111.005-ТЕК.0048542 від 11.12.2014 року, укладеному між нею та Публічним акціонерним товариством Банк "ТРАСТ".

В обґрунтування заявленого зустрічного позову позивач посилалася на те, що між нею та ПАТ Банк "ТРАСТ" був укладений кредитний договір № R111.005-ТЕК.0048542 від 11.12.2014 року, згідно умов якого банк надає позивальнику кредит в сумі 50 000,00 грн. з процентною ставкою 31% річних, з щомісячною комісією 2,79% за супроводження кредиту, зі строком повернення кредиту до 11.12.2019 року. Згідно п. 1 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі щомісячна комісія - комісія кредитора за супроводження кредиту, розмір якої визначений в пам'ятці. Банк не обґрунтував у кредитному договорі вартість сукупної послуги, а тільки визначив її у розмірі 2,79% від суми кредиту. Умови кредитного договору, за якими вона повинна сплатити відповідачу, крім відсотків за користування кредитом, ще й щомісячну комісію за обслуговування кредиту, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ці умови договору є недійсними. Таким чином, умова про нарахування та сплату комісії за супроводження кредиту в розмірі 2,79% кредитного договору, що становить 1 395.00 грн. суперечить вимогам ст. 42 Конституції України, ст. 1054 ЦК України, ст. 11, 18, 15 ЗУ "Про захист прав споживачів", п. 3.1., 3.4. Правил надання банкам України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, тому відповідно до вимог ст. 203, 215 ЦК України вказані умови кредитного договору мають бути визнані недійсними.

У судове засідання представник позивача за позовом та представник відповідача за зустрічним позовом не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, у задоволенні зустрічної позовної заяви просив відмовити в повному обсязі на підставі наданих суду заперечень.

Представник відповідача за позовною заявою та представник позивача за зустрічною позовною заявою в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На підставі наданих суду заперечень позовні вимоги визнає частково в розмірі 71 928,26 грн., а саме: 48 561,10 грн. суму заборгованості по кредиту; 13 684,94 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 9 682,22 грн. - пеню. Комісію за обслуговування кредиту в розмірі 16 847,11 грн. не визнає в повному обсязі, так вона нарахована незаконно. Зустрічну позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить суд її задовольнити.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 11.12.2014 Публічне акціонерне товариство Банк «Траст» отримало від ОСОБА_1 пропозицію (оферту) про укладення договору № R111.005-ТЕК.0048542, в якій остання пропонувала позивачу надати їй споживчий кредит і банком було акцептовано таку оферту та надано відповідачу кредит в розмірі 50 000,00 грн. Відповідач в свою чергу зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі до 11.12.2019 згідно з Графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Кредитного договору) та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 31 % річних та 2,79 % щомісячної комісії за обслуговування кредиту з щомісячною сплатою частинами суми кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Кредитний договір складається з таких документів, що становлять єдине ціле: Умови надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі від 11.12.2014 року, заява про надання кредиту на споживчі цілі від 11.12.2014 року, Додаток № 1 до договору № R111.005-ТЕК.0048542 від 11.12.2014 року (Таблиця платежів), Додаток № 2 до договору № R111.005-ТЕК.0048542 від 11.12.2014 року (Розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту), Додаток №3 до договору № R111.005-ТЕК.0048542 від 11.12.2014 року (Тарифи на РКО). Кредит було отримано відповідачем 11.12.2014 шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача, зазначеного в п. 2.9. заяви про надання кредиту на споживчі цілі. Відповідно до п. 2.2. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які є невід'ємною частиною кредитного договору, відповідач, який є позичальником, зобов'язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати позивачу відсотки за користування кредитом та комісії, повертати кредит частинами у сумі та терміни, визначені у графіку платежів (Додаток №1 до кредитного договору).

Відповідно до п. 4.3. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які є невід'ємною частиною Кредитного договору, за несвоєчасне виконання зобов'язань з погашення заборгованості по кредиту, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню у розмірі 0, 3 % від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення.

ОСОБА_1, в порушення умов договору, не виконувала взятих на себе обовязків, у звязку з чим станом на 08.06.2016 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість на загальну суму 97 192,74 грн., яка складається з наступного: 48 561,10 грн. сума заборгованості по кредиту; 13 684,94 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 16 847,11 грн. - заборгованість по комісії; 18 099,59 грн. - пеня.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст. 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст. 1050 ЦК України. Якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК).

Згідно з п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладання кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення; обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Як визначено в Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року в справі № 15-рп/2011, держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Цивільного Кодексу України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

За змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року (далі Директива) про кредитні угоди для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому в зазначеній Директиві відповідні права споживачів регламентуються на до контрактній стадії, а також на стадії виконання кредитної угоди.

Зокрема, в п. 22 Директиви визначено, що Держави-члени ЄС повинні мати право приймати або вводити в дію національні положення, які забороняють кредитору вимагати від споживача відповідно до кредитного договору відкривати рахунок у банку, або укладати договір у відношенні іншої додаткової послуги, або виконувати платежі або сплачувати комісію для таких банківських рахунків або інших додаткових послуг. У Державах-членах ЄС, в яких подібні комбіновані пропозиції дозволені, споживачі повинні бути проінформовані до закінчення строку дії кредитного договору про будь-які додаткові послуги, які є обовязковими для кредиту, який може бути отриманий одночасно або відповідно до умов ринку. Платежі, які підлягають оплаті у звязку з цими додатковими послугами, повинні бути включені в загальний розмір кредиту, або, якщо розмір цих платежів не може бути визначений раніше, споживачі повинні отримати достатню інформацію про наявні платежі на попередній стадії укладення договору. Кредитор має бути обізнаний про платежі на додаткові послуги, коли він сам пропонує їх споживачу або діє від імені третьої особи, якщо ціна цього залежить від конкретних особливостей або матеріального становища споживача.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншими актами цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Таким чином, встановлення платежів за управління кредитом, виконання операцій переказу коштів, прийняття готівки від клієнта для зарахування за погашення кредиту є незаконними та такими, що суперечать зазначеним вимогам законодавства, а отже умова про нарахування та сплату комісії за супроводження кредиту в розмірі 2,79 % по кредитному договору № R111.005-ТЕК.0048542 від 11.12.2014 року підлягає визнанню недійсною.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Банк "ТРАСТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з ОСОБА_1 підлягає сума заборгованості в розмірі 71 928,26 грн., а саме: 48 561,10 грн. сума заборгованості по кредиту; 13 684,94 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 9 682,22 грн. - пеня, яка розрахована без врахування заборгованості по комісії. Вимога Публічного акціонерного товариства Банк "ТРАСТ" про стягнення з ОСОБА_1 комісії за супроводження кредиту в розмірі 16 847,11 грн. задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст. ст. 10,11, 58, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Банк "ТРАСТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідент.номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Банк "ТРАСТ" () заборгованість за кредитним договором № R111.005-ТЕК.0048542 від 11.12.2014 року станом на 08.06.2016 року в розмірі 71 928 (сімдесят одна тисяча дев'ятсот двадцять вісім) грн. 26 коп., яка складається з наступного:

- 48 561 (сорок вісім тисяч п'ятсот шістдесят одна) грн. 10 коп. сума заборгованості по кредиту;

- 13 684 (тринадцять тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 94 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 9 682 (дев'ять тисяч шістсот вісімдесят дві) грн. 22 коп. - пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідент.номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Банк "ТРАСТ" () понесені судові витрати по справі, а саме: суму сплаченого судового збору в розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк "ТРАСТ" про захист прав споживачів - задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсною умову про нарахування та сплату комісії за супроводження кредиту в розмірі 2,79 % по кредитному договору № R111.005-ТЕК.0048542 від 11.12.2014 року, укладеному між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Банк "ТРАСТ".

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Банк "ТРАСТ" () на користь держави (рахунок: 0032, ЄДРПОУ суду: 26509623, отримувач: УДКСУ у м. Павлограді 22030001, код отримувача: 37936856, Банк: ГУДКСУ у Дніпропетровській області, МФО: 805012) судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.М. Бондаренко