У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ступак О.В.,
суддів: Леванчука А.О., Наумчука М.І., Парінової І.К., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, правонаступником якої є ОСОБА_7, до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом,за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку з цим вона просила визнати за нею право власності на спадкове майно - 5/6 частин квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено, визнано за нею право власності у порядку спадкування за заповітом на 5/6 частини квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року у зв'язку із смертю ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, у порядку ст. 37 ЦПК України залучено її правонаступника ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6, правонаступником якої є ОСОБА_7

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалене апеляційним судом рішення, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судами було встановлено, що 1 лютого 1986 році між ОСОБА_10 і ОСОБА_12 будо зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на «ОСОБА_10».

20 лютого 1988 року ОСОБА_10 зареєструвала шлюб з ОСОБА_14 і змінила прізвище на «ОСОБА_10».

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 12 серпня 1993 року ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_15 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1.

19 серпня 1997 року ОСОБА_10 склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Шевиріною А.О. та зареєстрований в реєстрі за № 3-3436, згідно з яким на випадок своєї смерті вона заповіла належну їй частину ізольованої квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер один із співвласників квартири ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_1 померли інші співвласники квартири ОСОБА_14 та ОСОБА_10

20 листопада 2010 року доньки померлої ОСОБА_10 - ОСОБА_6 та ОСОБА_8 звернулися до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право власності на майно, яке належало померлій ОСОБА_10, однак їм було відмовлено з підстав того, що у свідоцтві про право власності на житло, виданому Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 12 серпня 1993 року не були визначені частки, які належать кожному із співвласників у квартирі АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_6 права власності у порядку спадкування за заповітом на 5/6 частини вказаної квартири, суд першої інстанції виходив із підставності й обґрунтованості цих позовних вимог.

Апеляційний суд не погодився з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із того, що місцевий суд визнавши за ОСОБА_6 право власності на 5/6 частини квартири АДРЕСА_1, не врахував право ОСОБА_8 на обов'язкову частку у цій квартирі, відповідно до ст. 1241 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини вона відповідно до чинного на той час Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», була людиною пенсійного віку (виповнилося 55 років). Усупереч встановленим цим обставинам у справі, апеляційний суд ухвалив рішення про відмову у позові у повному обсязі, чим фактично сам усунувся від вирішення спору по суті та визначення частки позивача у спадковому майні з урахуванням обов'язкової частки у спадщині відповідача.

До того ж відмовивши у позові з цих підстав, апеляційний суд у порушення ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, фактично позбавив позивача судового захисту порушеного права.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.В. Ступак А.О. Леванчук М.І. Наумчук І.К. Парінова О.В. Попович Головуючий Судді: