Справа № 461/7154/15-ц
Провадження № 2/461/143/16
У Х В А Л А

судового засідання

06.04.2016 року м.Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова Стрельбицький В.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді

В С Т А Н О В И В :

На розгляді в Галицькому районному суді м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Львівського міського управління юстиції, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, треті особи ОСОБА_3, ОСББ «СНІП» про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Позивач подав до суду заяву про відвід головуючому у справі, з посиланням на п.4 ч.1 ст.20 ЦПК України, мотивуючи тим, що незадоволення головуючим його заяви про вжиття заходів забезпечення позову дає йому підстави вважати суд упередженим.

Заявник в судовому засіданні заяву підтримав з підстав наведених у ній.

Представник Головного територіального управління юстиції у Львівській області подану заяву відніс на розсуд суду, зазначивши, що в нього немає підстав не довіряти суду.

Інші учасники процесу в судове засідання не зявились.

Заслухавши думку заявника, дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.20 ЦПК України, суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

-під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання;

-він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

-він є членом сім′ї або близьким родичем сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

-якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді;

-було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений ч.3 ст.11-1 ЦПК України.

Дослідивши подану заяву та матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні 14.03.2016 року була розглянута заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову. За результатами розгляду заяви, з посиланням на відповідні положення законодавства та наведенням мотивів прийнятого рішення, була винесена ухвала про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно

до статті 46 Конвенції.

Розглядаючи заяву про відвід, суд враховує те, що відповідно до усталеної практики Європейського Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі субєктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі обєктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

У контексті субєктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 43).

В контексті обєктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996III).

Виходячи з вищенаведеного, а також приймаючи до уваги те, що заява позивача не містить жодних даних про наявність субєктивних чи обєктивних критеріїв, які ставлять під сумнів безсторонність суду, враховуючи те, що заява мотивована непогодженням з процесуальним рішенням, порядок оскарження якого окремо передбачений положеннями ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні поданої заяви про відвід головуючому по справі судді Стрельбицькому В.В. слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 20, 23, 24 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючому у справі відмовити.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Головуючий по справі

суддя Стрельбицький В.В.