Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 331/6510/15 головуючий у 1 інстанції Смолка І.О.
провадження № 22-ц/778/951/16 суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ОТП Банк» про визнання договору поруки за №CGCNL-201/077/2006 від 26.10.2006 р. припиненим. Під час розгляду справи судом було залучено в якості співвідповідача по справі Товариство з обмеженою відповідальністю №ОТП Факторинг Україна», як правонаступника ПАТ «ОТП Банк».

В обґрунтування позову зазначивши, що 26.10.2006 р. між ОСОБА_3 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір за №СNL-201/077/2006, відповідно до якого позичальнику був наданий кредит в сумі 150 000,00 грн. Згідно п. 2 частини 1 Кредитного договору, кредит надається траншами в наступному розмірі: 1-й транш - 50 000,00 грн., 2-й транш - 50 000,00 грн., 3-й транш - 50 000,00 грн. Дата повернення кредиту: 26.10.2016 р. Відсоткова ставка 5,5% річних.

В забезпечення означеного кредитного договору 26.10.2006р. позивачем як поручителем було укладено із банком договір поруки СNL-201/077/2006 від 26.10.2006 р., відповідно до умов якого він виступив поручителем за належне виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, а саме щодо повернення основної суми кредиту в розмірі 150 000,00 грн. не пізніше 26.10.2016 р. та сплати процентів, пені та штрафів за кредитом.

Згідно умов договору поруки, позичальник і поручитель відповідають як солідарні боржники, що означає абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних в умовах договору повністю.

Згідно п. 4.1 Договору поруки, цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

Згідно п. 1.9.1 Кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором шляхом пред'явлення письмової вимоги. При цьому виконання зобов'язання повинно бути проведено протягом 30 днів з дати одержання позичальником вимоги. Кредитором було змінено строк виконання зобов'язань за кредитним договором шляхом вручення досудових вимог, що є підставою для припинення договору поруки..

30.10.2006 року, 02.11.2006 року, 23.02.2007 року, 23.03.2007 року, 23.11.2007 року, 01.04.2009 року, 08.04.2009 року, 13.10.2009 року, 14.10.2009 року, 24.02.2010 року, 24.09.2010 року між банком та позичальником укладалися додаткові угоди, якими було змінено розмір основного зобов'язання за кредитом без згоди поручителя, внаслідок чого порука припинилася згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд визнати договір поруки припиненим.

Рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано припиненим договір поруки №CGCNL-201/077/2006 від 26.10.2006 року, укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.307, ст. 309 ЦПК України, у разі неправильного невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право його змінити.

За роз'ясненнями п. 19 постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року, якщо помилки у рішенні суду першої інстанції стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення.

Задовольняючи позовні вимоги про припинення поруки суд першої інстанції виходив із того, що порука припинилася відповідно до вимог ч.1, 4 ст. 559 ЦК України , зміни розміру осново зобов'язання за кредитом з укладанням додаткового договору № 1 14.10.2009 рокуз боржником без згоди поручителя, за яким була збільшена відсоткова ставка з 10,99 % до 11,36 % , а потім за висновком суду, порука ще раз припинилася із - за того, що позивачем 10.04.2012 року було змінено строк виконання зобов'язання шляхом вручення боржнику вимоги про дострокове погашення всієї суми кредиту, та не пред'явлення протягом 6 місяців позову до суду до поручителя.

Проте частково з такими висновками суду не можна погодитися, оскільки він не відповідає матеріалам справи та має взаємовиключні суперечності - порука не може припинятися двічі.

Як вбачається із матерів справи, що 26.10.2006 р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №CNL-201/077/2006 на суму 150 000,00 грн.

В той же день, 26.10.2006 р між, ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено договір поруки №CGCNL-201/077/2006, за умовами якого вона погодилася відповідати за борговими зобов'язаннями ОСОБА_3 по кредитному договору №CNL-201/077/2006 в межах суми боргу в розмірі 150 000,00 грн., із сплатою процентів по кредиту та штрафних санкцій.

30.10.2006 р. між позичальником та банком було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору, яким було збільшено розмір щомісячного платежу до 833,34 грн. 02.11.2006 р. між сторонами було укладено додатковий договір №2 до кредитного договору, яким було збільшено розмір щомісячного платежу до 1 253,51 грн. (а.с. 58,59)

30.10.2006 р. між поручителем позичальником та банком було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору, яким було збільшено розмір щомісячного платежу до 833,34 грн. 02.11.2006 р. між сторонами було укладено додатковий договір №2 до кредитного договору, яким було збільшено розмір щомісячного платежу до 1 253,51 грн.

23.02.2007 р. між позичальником та банком було підписано додатковий договір №3 до кредитного договору щодо збільшення розміру кредиту до 655 000,00 грн.. При цьому, поручитель надав згоду на зміну вказаних умов договору, уклавши додаткову угоду до договору поруки від 23.02.2007 року.

23.03.2007 року між позичальником та банком було укладено додатковий договір №4 до кредитного договору, яким було погоджено новий платіж за кредитом, в зв'язку з видачею чергового траншу, внаслідок чого сума кредиту не перевищила суму 650 000,00 грн., на що поручителем було надано згоду.

24.07.2007 року між сторонами укладалися аналогічні додаткові договори до кредитного договору та договору поруки, якими було збільшено розмір кредиту до 755 000,00 грн.

23.07.2007 року укладалися додаткові договори до кредитного договору та договору поруки, якими було змінено валюту кредиту з гривні на швейцарський франк, суму кредиту визначено як 152 890,81 швейцарських франки, відсоткова ставка за кредитом 10,99% річних.

14.10.2009 року між банком та позичальником було укладено додаткову угоду до кредитним договором, яким було збільшено розмір відсоткової ставки з 15.10.2009 року до кінця строку дії кредитного договору до 11,36% річних.

24.02.2010 року між позичальником та банком було укладено додаткову угоду, якою не було збільшено розміру основного зобов'язання за кредитним договором.

28.10.2011 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ПАТ "ОТП Банк" було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н, за яким ПАТ "ОТП Банк" відступило, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прийняло за кредитним договором №CNL-201/077 від 26.10.2006 р. та договором поруки №CGCNL-201/077/2006 від 26.10.2006 р. право вимоги в обсязі і на умовах, що існували на момент укладення договору.

01.12.2011 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна" вручило позичальнику за кредитним договором досудову вимогу №47063 про погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі у відповідності до п. 1.9 Договору, протягом 30 днів з дня отримання вимоги.

21.12.2011 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та позичальником було укладено додатковий договір до кредитного договору, яким було погоджено новий графік платежів за кредитом. В той же день, 21.12.2011 року між банком та поручителем було укладено додатковий договір до договору поруки, яким було погоджено нові умови виконання кредитного договору.

10.04.2012 року ТОВ "ОТП Факторинг Україна" вручило позичальнику за кредитним договором досудову вимогу № 52546 про погашення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі у відповідності до п. 1.9 Договору, протягом 30 днів з дня отримання вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив із того, що між кредитором та позичальником 14.10.2009 року було укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою було погоджено збільшення розміру відсоткової ставки з 10,99% до 11,36% річних без згоди поручителя.

При цьому суд не прийняв як належний доказ копію додаткового договору №1 від 14.10.2009 року, в якій зазначено, що ця додаткова угода до договору поруки № CNL-201/077/2006 від 20.10.2006 року, в тексті додаткової угоди допущені описки щодо дати укладання додаткової угоди замість «26.10.2006 року» помилково зазначено «20.10.2010 року», та допущена помилка у номері кредитного договору замість № CNL помилково зазначено номер договору поруки за цим кредитним договором № CNL-201/077/2006, проте такі помилки у додатковій угоді не є підставою вважати її недійсною за положеннями ст. 204, 205 ЦПК України, а тому суд безпідставно не прийняв до уваги додаткового договору №1 від 14.10.2009 року до договору поруки, яким ОСОБА_2 погодилася , що у разі зміни розміру Боргових зобов'язань , такі боргові зобов'язання забезпечуються в їх повному розмірі без укладання будь яких додаткових договорів до цього Договору. (а.с.116)

За вказаних обставин суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги додатковий договір №1 від 14.10.2009 року до договору поруки, за яким , яким ОСОБА_2 погодилася щодо зміни розміру Боргових зобов'язань боржника.

У в зв'язку з чим, суд першої інстанції безпідставно вважав доведеним, що порука припинилася в зв'язку з зміною розміру основного зобов'язання за кредитом.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах № 6-190цс14 від 21 січня 2015 року, № 6-53цс 14 від 17 вересня 2014 року, № 6-125цс14 від 17 вересня 2014 року) пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов'язання.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України і п. 1.9.1 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 10.04.2012 року претензії (вимоги) боржнику про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому строк звернення до поручителя за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

Суд першої інстанції дійшов також висновку проте, що договір поруки припиненим, у в зв'язку з реалізацією кредитором права на дострокове повернення кредиту шляхом вручення вимоги від 10.04.2012 року, про повернення всієї суми кредиту протягом 30 днів. (а.с.144)

Враховуючи факт вручення вимоги, позивачем було встановлено, що строк виконання зобов'язання за кредитним договором наступив 11.05.2012 року, в зв'язку з чим кредитор мав право на подання позову до поручителя в строк до 11.11.2012 року, проте звернувся із позовом до суду лише 03.12.2014 року, тобто з пропуском строку, визначеним ч. 4 ст. 559 ЦК України, що є підставою для визнання договору поруки припиненим.

За правовою позицією, викладеною в постанові Верховного суду України №6-54цс13, виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги проте, що 21.12.2011 року між Кредитором та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено додаткову угоду , за яким було затверджено новий графік виконання боргових зобов'язань, і останній платіж був здійснений боржником 21.11.2014 року , а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося із позовом 03.12.2014 року, тобто в межах строку позовної давності не приймаються колегією судів, у зв'язку із тим, що після вручення боржнику вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту від 10.04.2012 року, про повернення всієї суми кредиту протягом 30 днів. (а.с.144) , був змінений строк виконання зобов'язання за кредитним договором, який наступив 11.05.2012 року, в зв'язку з чим кредитор мав право на подання позову до поручителя в строк до 11.11.2012 року, після чого порука припинилася.

Додаткова угода від 21.12.2011 року між Кредитором та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», якою було затверджено новий графік виконання боргових зобов'язань було прийнята до вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту від 10.04.2012 року, яка змінила дату повернення всього кредиту за додатковою угодою від 21.12.2011 року.

Відповідно до умов п. 1.9.1 Кредитного договору, незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором, та/або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки. При цьому, виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідно вимоги.

За п. 1.9.2 Кредитного договору в будь який час після пред'явлення Банком вимоги до її фактичного виконання Позичальником, Банк має право відкликати свою Вимогу. Таке відкликання здійснюється банком у письмовій формі.

Доказів про відкликання вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту від 10.04.2012 року як проте визначає п. 1.9.2 Кредитного Договору і тому посилання відповідача на можливість відкликання своєї вимоги є недоречними, бо він такою можливістю не скористався.

Враховуючи реалізацію кредитором свого права на дострокове виконання зобов'язань за договором, суд правомірно дійшов висновку про визнання поруки припиненою з підстав, зазначених в ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Виходячи із зазначеного, колегія судів прийшла до висновку проте, що у суду першої інстанції не було підстав вважати, що порука припинилася за ч. 1 ст. 559 ЦК України у зв'язку із укладанням кредитором та позичальником 14.10.2009 року внаслідок додаткової угоди про збільшення розміру відсоткової ставки з 10,99% до 11,36% річних , бо в цей же день між банком та поручителем була укладена додаткова угода, тобто зміна зобов'язання відбулася за згодою поручителя. Проте порука припинилася за ч.4 ст. 559 ЦК України, оскільки після вручення боржнику вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту від 10.04.2012 року протягом 30 днів. (а.с.144) , внаслідок чого був змінений строк виконання зобов'язання за кредитним договором, який наступив 11.05.2012 року, кредитор мав право на подання позову до поручителя в строк до 11.11.2012 року, після чого порука припинилася.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині припинення поруки за ч. 1 ст. 559 ЦК України суперечить матеріалам справи, вимогам процесуального і матеріального права, воно підлягає зміні , шляхом виключення з резолютивної частини посилання на припинення поруки ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Керуючись ст. ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 11 грудня 2015 року у цій справі змінити.

Виключити із мотивувальної частини посилання на припинення поруки за ч. 1 ст. 559 ЦК України.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: