Справа № 428/8871/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренко І.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на наступне.

13 листопада 2015 року померла його мати - ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, і стосовно якої було складено заповіт на імя позивача, та недоотриманої пенсії, яка належала спадкодавцю та не була отримана за життя у сумі - 1233 грн. 53 коп.

Позивач, як спадкоємець першої черги, звернувся до Другої Сєвєродонецької Державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, однак нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено, адже у поданих документах були розбіжності. У Свідоцтві про смерть матері позивача прізвище записано як «Павленко», тоді як у Свідоцтві про її народження - «Плеченко». Одже з наданих позивачем документів вбачається, що між ним та померлою ОСОБА_3 наявні родинні відносини, разом з тим не вбачається, що позивач доводився рідним сином померлої ОСОБА_3, оскільки «Плеченко Тамара Миколаївна» і «Павленко Тамара Миколаївна» - дві різні особи. Помилка у написанні прізвища матері позивача була допущена багато років тому, коли остання спочатку розлучилася з батьком позивача - ОСОБА_4, а потім одружилася з ОСОБА_5. Після розлучення з другим чоловіком з невідомих причин у свідоцтві про розлучення було зазначено дівоче прізвище матері - «Павленко», яке власне і було записане у її паспорті. Тому саме це прізвище і було записане до свідоцтва про смерть матері позивача. Ще однією підставою для відмови нотаріуса у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом було те, що у ОСОБА_2 відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності померлої ОСОБА_3 на кооперативну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. З цих підстав позивач просить визнати за ним право власності на зазначену квартиру після смерті його матері ОСОБА_3, а також визнати за ним право власності на недоотриману пенсію у сумі 1223,53 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовну заяву. Під час допиту за правилами допиту свідків позивач ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, була його матірю. Вона вийшла заміж за ОСОБА_4, проте через два місяці після народження дитини (позивача ОСОБА_2М.), ОСОБА_4 покинув її та вони розлучилися. В 1969 році ОСОБА_3 переїхала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2, а він, ОСОБА_2, залишився проживати в ІНФОРМАЦІЯ_3 зі своєю бабусею, проте він подовжував підтримувати добрі стосунки з матірю, постійно їздив до неї в гості. Відновити документи щодо зміни прізвища його матірю йому не вдалося.

В судове засідання представник відповідача не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив вирішити справу на розсуд суду.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_6 пояснила, що вона була знайома з ОСОБА_3 з 1990-х років, вони разом працювали на заводі «СПЗ». ОСОБА_3 повідомляла їй, що у неї є син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4. Вона, ОСОБА_6, неодноразово була свідком того, як ОСОБА_2 приїжджав до ОСОБА_3, називав її мамою, у них були добрі стосунки. Похованням ОСОБА_3 займався ОСОБА_2.

Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією паспорту серії ММ № 201132, виданого 24 березня 1999 року Комінтернівським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області, ОСОБА_2 народився 05.03.1965 року в м. Яготин Київської області.

Згідно із копією свідоцтва про народження серії ЯВ № 012328, виданого повторно 30 травня 1952 року Годуновским с/советом Яготинского района (російською), ОСОБА_8 (російською) народилася 05 січня 1946 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 3.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії V-УР № 0437445, виданого 10 березня 1965 року Яготинською міською Радою Київської області, ОСОБА_2 народився 05 березня1965 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 39. Батьком записаний ОСОБА_4, матірю ОСОБА_9.

29 грудня 1977 року Виконкомом Сєвєродонецької міськради було видано ОСОБА_8 (російською) ордер на право зайняття її сімєю, а саме: ОСОБА_8 (російською) та ОСОБА_10 (російською), 2 кімнат площею 23,3 кв.м в будинку № 101 квартири № 83 по вулиці Гагаріна.

Згідно із копією довідки ОСББ «Луч» № 1040 від 03.12.1992 року, за ОСОБА_8 (російською) числиться двокімнатна кооперативна квартира № 83, розташована за адресою: вул. Гагаріна, буд. 101, загальною площею 37,4 кв.м. Пайовий внесок станом на 01.04.1988 року виплачений повністю. Балансова вартість квартири АДРЕСА_2 на 03.12.1992 року складає 3328 руб. 73 коп.

Відповідно до копії реєстраційного посвідчення від 15 січня 1993 року, Сєвєродонецьке міське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що кооперативна квартира № 83 загальною площею 37,4 кв.м. в житловому будинку № 101 по вулиці Гагаріна в місті Сєвєродонецьку зареєстрована за ОСОБА_8 (російською) на праві особистої власності на підставі довідки ОЖБК № 1040 від 03.12.1992 року про виплату за квартиру.

В технічному паспорті на квартиру № 83 в житловому будинку № 101 по вулиці Гагаріна, зазначено, що право власності на зазначену квартиру належить ОСОБА_8 (російською) на підставі реєстраційного свідоцтва, яке видано на підставі довідки ОЖБК № 1040 від 03.12.1992 року про виплату на квартиру.

09 жовтня 1996 року старшим державним нотаріусом Першої Сєверодонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_11 було посвідчено заповіт серії ААА № 442516, відповідно до якого ОСОБА_8 (російською), яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3, в разі її смерті заповідає належну їй квартиру за вищезазначеною адресою своєму синові ОСОБА_10 (російською).

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 479679, виданого 14 листопада 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 померла 13 листопада 2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 2241.

Відповідно до копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 42536456 від 22.12.2015 року, спадкова справа ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і яка померла 13.11.2015 року була зареєстрована 22.12.2015 року в Другій Сєверодонецькій державній нотаріальній конторі за № 58399817.

Постановою про відмову здійснення нотаріальної дії, винесеною 03.08.2016 року державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_12, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, з зазначенням родинних відносин зі спадкодавцем та свідоцтва про право на спадщину за законом на право на одержання недоотриманої пенсії в сумі 1233 грн. 53 коп. після смерті 13.11.2015 року ОСОБА_3, у звязку з ненаданням доказів родинних відносин з померлою та документа, що посвідчую право власності спадкодавця на спадкове нерухоме майно.

Проаналізувавши надані до справи докази та показання свідків, суд приходить до висновку, що дійсно ОСОБА_3, яка померла 13.11.2015 року, була матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Згідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення правовідносин щодо внесення пайового внеску за квартиру, зазначено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно із пунктом 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 із змінами та доповненнями, судам слід мати на увазі, що згідно із ст. 15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7, у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Згідно із ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Суд враховує, що ОСОБА_3 до своєї смерті повністю внесла свій пайовий внесок за спірну квартиру, а також враховує, що позивач є спадкоємцем за заповітом, який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений Законом строк. При цьому, до складу спадщини у відповідності до вищенаведених норм Закону та розяснень Пленуму ВСУ, включається спірна квартира.

Суд також враховує, що згідно із листом УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 05.01.2016 року № 31/02-21 сума недоотриманої пенсії ОСОБА_3 складає 1233 грн. 53 коп., в той час як позивач є спадкоємцем за законом першої черги, який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у вигляді пенсії у встановлений Законом строк.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, а також підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, у звязку із чим позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає, що позивачі або представник позивача в судовому засіданні або у позовній заяві не наполягали на стягненні судових витрат з відповідача, при цьому у спірних правовідносинах відповідач прав позивача не порушував, а також не здійснював дій чи бездіяльності, що призвели до виникнення спору. У звязку із викладеним, виходячи з вимог справедливості судового розгляду, суд не вважає за необхідне стягувати судовий збір з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, право власності в порядку спадкування за заповітом на кооперативну квартиру АДРЕСА_5, яка належала ОСОБА_3, померлій 13 листопада 2015 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, право власності в порядку спадкування за законом на пенсію в сумі 1233 грн. 53 коп., яка не була одержана за час життя ОСОБА_3, померлою 13 листопада 2015 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 31 жовтня 2016 року.

Суддя Д. Б. Баронін