АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/631/16. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В. Категорія: спори про право власності
та інші речові права про приватну власність.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В., Черкасова В.В.,

за участю секретаря: - Лашакової Д.І.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 - про відшкодування вартості майна, яке знаходиться в незаконному володінні, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_7 звернувся в суд із вказаним позовом, який уточнив у вересні 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що йому на праві власності належить автомобіль TOYOTA RAV4, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

26 березня 2012 року він видав батьку своєї колишньої дружини ОСОБА_6 нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив останнього розпоряджатися, з правом вчинення правочинів, продажу за ціною та на умовах за власним розсудом, обміну на умовах за власним розсудом, страхування, з правом керування під час дії визначених довіреністю повноважень, належним йому автомобілем.

11 липня 2013 року він скасував вказану довіреність та звернувся до ОСОБА_6 з вимогою повернути йому автомобіль.

У вересні 2013 року він дізнався від ОСОБА_6, що переданий йому на підставі довіреності автомобіль було викрадено невідомими особами.

У вересні 2013 року він звернувся до Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області з завою про вчинення злочину, яким порушено кримінальне провадження за фактом викрадення належного йому автомобіля, однак до теперішнього часу місцезнаходження викраденого автомобіля та особи які його викрали правоохоронними органами не встановлені.

Оскільки ОСОБА_6 не повернув в натурі належний йому автомобіль, він зобов'язаний відшкодувати йому вартість неповернутого автомобіля.

Неправомірними діями ОСОБА_6 йому завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях через неможливість знайти своє майно, постійним психологічним тиском з боку відповідача та переживаннях щодо майбутніх подій.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 23, 625, 1212, 1213, 1167 ЦК України, ОСОБА_7 просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь вартість неповернутого автомобіля TOYOTA RAV4, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 170 494 грн.; стягнути з ОСОБА_6 на його користь інфляційні втрати у розмірі 132 371 грн. 29 коп. та 3 % річних у розмірі 10 944 грн. 31 коп.; стягнути з ОСОБА_6 на його користь на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

Відповідач ОСОБА_7 в особі свого представника, позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 170 494 грн. вартості майна - автомобіля TOYOTA RAV4, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, яке знаходилось в незаконному володінні ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 132 371 грн. 29 коп. інфляційних втрат та 10 944 грн. 31 коп. 3% річних.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 3000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судові витрати у розмірі 3481 грн.70 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач не повернув в натурі позивачу безпідставно набутий автомобіль, а тому зобов'язаний відшкодувати йому його вартість. Крім того, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу інфляційній втрати та 3% річних за порушення грошового зобов'язання, а також відшкодувати завдану неправомірними діями моральну шкоду.

Проте, погодитися повністю з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2, виданого та зареєстровано МРЕВ-1 м. Харків 28 жовтня 2003 року, ОСОБА_7 є власником автомобіля TOYOTA RAV4, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а. с. 6).

26 березня 2012 року ОСОБА_7 видав ОСОБА_6 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Харківського МНО Харківської області Калініченко С.О. за р.№604, якою уповноважив ОСОБА_6 розпоряджатися, з правом вчинення правочинів, продажу за ціною та на умовах за власним розсудом, обміну на умовах за власним розсудом, страхування, з правом керування під час дії визначених довіреністю повноважень, належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданого та зареєстровано МРЕВ-1 м. Харків 28 жовтня 2003 року, автомобілем TOYOTA RAV4, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вказана довіреність видана строком на три роки та дійсна до 26 березня 2015 року (а. с.7-8). 11 липня 2013 року ОСОБА_7 звернувся до приватного нотаріуса Харківського МНО Харківської області ОСОБА_8 з заявою про скасування (відкликання) довіреності, виданої на ім'я ОСОБА_6 26 березня 2012 року (а. с. 9-10).

Про скасування довіреності ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_6, однак останній автомобіль позивачу не повернув, пославшись на те, що 10 вересня 2013 року він був викрадений від будинку №31-А по проспекту Леніна в м. Харкові.

Факт неповернення автомобіля TOYOTA RAV4, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 його власнику ОСОБА_7, не спростовував в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_6

24 вересня 2013 року ОСОБА_7 звернувся до Дергачівського РВ ГУМВС України в Харківській області з заявою про вчинення злочину ( а. с.79).

25 вересня 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань Дергачівським РВ ГУМВС України в Харківській області внесено відомості про початок досудового розслідування із попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 289 КК України за фактом заволодіння невстановленою особою автомобіля TOYOTA RAV4, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7 ( а. с. 80-112).

27 вересня 2013 року постановою прокурора Дергачівського району Харківської області визначено місцем проведення досудового розслідування територію Дзержинський району м. Харкова та доручено його проведення слідчому відділу Дзержинському ХМУ ГУМВС України в Харківській області ( а. с.113 -136).

На теперішній час досудове розслідування не завершене, особи які викрали автомобіль, що належить ОСОБА_7 не встановлені.

Відповідно до довідки №57/38-212 від 30 червня 2015 року головного експерта сектору АТЕЕВ відділу ІТЕТЕ НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_9, середньо-ринкова вартість автомобіля TOYOTA RAV4, 2000 року випуску, з коригуванням вартості за величиною пробігу, який складає 76000-90000 км., станом на час винесення ухвали судом, а саме 16 червня 2015 року, складала 170 494 грн. (а. с.161,171).

Зважаючи на те, що після скасування нотаріально посвідченої довіреності на підставі якої відповідач тимчасово володів та користувався належним позивачу транспортним засобом, автомобіль не було повернуто відповідачем його власнику у зв'язку з викрадення, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 вартості неповернутого в натурі автомобіля TOYOTA RAV4, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, визначеною експертом на час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що довідка головного експерта сектору АТЕЕВ відділу ІТЕТЕ НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області про середньо-ринкову вартість автомобіля TOYOTA RAV4, 2000 року випуску не є належним доказом у справі, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів.

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_6, ОСОБА_7 судом роз'яснено право сторін заявити клопотання про призначення у справі судової експертизи для визначення експертом ринкової вартості викраденого автомобіля TOYOTA RAV4, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, однак відповідач та позивач клопотань про призначення у справі судової експертизи не заявили.

Доказів того, що вартість неповернутого позивачу в натурі автомобіля не відповідає середньо-ринковій вартості визначеної головним експертом сектору АТЕЕВ відділу ІТЕТЕ НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області ОСОБА_9 на час ухвалення судом рішення, відповідачем ОСОБА_6 та його представником в суді першої та апеляційної інстанції не надано.

В той же час, колегія суддів не може погодитися з рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 інфляційних втрат у розмірі 132 371 грн. 29 коп. та 3 % річних у розмірі 10 944 грн. 31 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність застосовується до правовідносин зобов'язального характеру, які виникають з приводу грошових зобов'язань.

У силу положень ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Підставою застосування відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Тобто, порушенням грошового зобов'язання є невиконання боржником обов'язку сплатити грошові кошти.

Судовим розглядом встановлено, що між сторонами у справі виникли зобов'язання щодо повернення потерпілому безпідставно набутого майно в натурі, а не грошові зобов'язання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 інфляційних втрат у розмірі 132 371 грн. 29 коп., 3 % річних у розмірі 10 944 грн. 31 коп. та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Колегія суддів не може погодитися і з рішенням суду в частині стягнення ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 3000 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 2 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Матеріали справи не містять доказів того, що діями ОСОБА_6, які полягали у неповерненні позивачу автомобіля TOYOTA RAV4, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 через його викрадення невстановленими особами, позивачу ОСОБА_7 було завдано моральної шкоди.

Не надані такі докази ОСОБА_7, і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральної шкоди у розмірі 3000 грн. та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Зважаючи на те, що позов ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню на загальну суму 107 494 грн., судова колегія вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 з 3481 грн. 70 коп. до 1704 грн. 94 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити - частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2015 року - змінити.

Рішення суду частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 інфляційних втрат у розмірі 132 371 грн. 29 коп., трьох процентів річних у розмірі 10 944 грн. 31 коп., моральної шкоди у розмірі 3000 грн. - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних, моральної шкоди - відмовити.

Зменшити розмір судових витрат стягнутих з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 з 3481 грн. 70 коп. до 1704 (однієї тисячі сімсот чотирьох ) грн. 94 (дев'яносто чотирьох) коп.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: