АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

у червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, просила стягнути з останнього на свою користь грошові кошти в розмірі 27 645, 14 грн., 8 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 3 000 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позову зазначала, що після закінчення строку дії договору-заяви № 300937/27039/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів у національній валюті від 05.05.2014 року грошові кошти разом з нарахованими відсотками їй не були повернуті. Крім того, неправомірними діями банку їй було спричинено моральну шкоду, оскільки грошові кошти, що їх не повернув банк були вкрай необхідні для проведення оперативного втручання при лікуванні її чоловікові, але через відсутність коштів родина змушена була відмовитися від операції. Крім того, стягненню з відповідача підлягають і витрати на правову допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Справа № 761/17239/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/635/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить змінити рішення суду, яким стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної 8 000 грн. та 3 000 грн. витрат на правову допомогу. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що внаслідок неправомірної відмови відповідача у поверненні банківського вкладу, позивач зазнала серйозних душевних страждань та не застосував до спірних правовідносин ст. 23 ЦК України. Крім того, суд не взяв до уваги, що захист її порушених прав і законних інтересів здійснювався адвокатом на підставі договору про надання правової допомоги від 11.06.2015 року. Витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат та підлягають стягненню з відповідача.

У судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у його відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.05.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «фінанси та Кредит» було укладено договір - заяву № 300937/27039/370- 14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті, за умовами якого позивач розмістила у відповідача грошові кошти у розмірі 2 000 грн.

Протягом строку дії договору депозитний вклад збільшувався та поповнювався, що передбачено умовами укладеного сторонами договору.

Згідно довідки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» станом на 08.06.2015 року залишок по вкладу ОСОБА_1 становить 27 645, 14 грн..

У зв'язку із закінченням строку дії договору позивач звернулася до відповідача з заявою про повернення грошових коштів у розмірі 27 645, 14 грн., проте, банк не виконав взяті на себе зобов'язання та не повернув зазначені грошові кошти.

Згідно з постановою Правління НБУ від № 612 від 17.09.2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 року № 171 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію строком на 3 місяці.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права суперечить положенням Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішення в частині відмови у стягненні суми вкладу не оскаржується, а відтак у апеляційному порядку не перевіряється.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відшкодування такої шкоди законом не передбачено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що договором - заявою від 05.05.2014 року, який укладено між сторонами відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Не передбачено відшкодування моральної шкоди і параграфом 3 глави 71 ЦК України, яким врегульовано правовідносини щодо банківського вкладу.

За відсутності умов договору про відшкодування моральної шкоди та відсутності правових норм, які б передбачали відшкодування такої шкоди у спірних правовідносинах доводи апеляційної скарги про те, що така шкода підлягає відшкодуванню за загальною нормою, а саме ст. 23 ЦК України колегія суддів вважає безпідставними.

У позовній заяві зазначалося про відшкодування моральної шкоди також на підставі ст. 1167 ЦК України. Проте, згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Для настання відповідальності за завдану шкоду необхідний наявний склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, при цьому наявність вини має суттєве значення. Разом з тим, за обставинами, викладеними у позовній заяві деліктних правовідносин між сторонами не виникло.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суперечать положенням ст. 88 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні суду першої інстанції допущено описку при написанні прізвища позивачки, проте така описка підлягає виправленню в порядку визначеному ст. 219 ЦПК України і не є підставою для скасування чи зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді