Ухвала іменем україни
16 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В., суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Київської області від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом, в якому зазначало, що 10 жовтня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у розмірі 67 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,50 % на рік з кінцевим терміном повернення до 10 жовтня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

10 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку квартиру № 89 загальною площею 50,30 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Також позивач вказував, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором із ОСОБА_6 та права іпотекодержателя.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором, станом на 26 червня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 77 890,92 доларів США, що еквівалентно

622 582 грн 12 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 52 249,69 доларів США, що еквівалентно 471 631 грн 77 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 25 641,23 доларів США, що еквівалентно

204 950 грн 35 коп.

На підставі наведеного вище ПАТ «Дельта Банк» просило суд у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 10 жовтня 2007 року № 0 у розмірі 77 890,92 доларів США, що еквівалентно 622 582 грн 12 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_6, квартиру № 89 загальною площею 50,30 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_6, квартиру № 89 загальною площею 50,30 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 10 жовтня 2007 року № 0 у розмірі 77 890,92 доларів США, що еквівалентно 622 582 грн 12 коп., встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 25 листопада

2015 року заочне рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки змінено, викладено резолютивну частину рішення в цій частині у наступній редакції.

Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором

від 10 жовтня 2007 року № 66489 - квартиру № 89 загальною площею

50,30 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_6, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року № 0 ОСОБА_6 перед ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 77 890,92 доларів США, що еквівалентно 622 582 грн 12 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 52 249,69 доларів США, що еквівалентно 417 631 грн 77 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 25 641,23 доларів США, що еквівалентно

204 950 грн 35 коп., встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах з визначенням початкової ціни

451 483 грн 04 коп. на підставі оцінки, зазначеної у п. 1.1 договору іпотеки від 10 жовтня 2007 року.

В іншій частині про стягнення судових витрат заочне рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що боржник не виконує умов кредитного договору щодо щомісячного погашення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим станом на 26 червня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 77 890,92 дол. США, що згідно з курсом НБУ становить 622 585 грн 12 коп., а тому в рахунок погашення вказаного боргу є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, однак змінив його в частині вирішення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, виклав резолютивну частину рішення в цій частині в новій редакції, зокрема відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку» зазначив загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, та початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Однак апеляційний суд дійшов таких висновків з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання щодо того, яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у розмірі 67 тис. доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,50 % на рік, з кінцевим терміном повернення до 10 жовтня 2027 року (а. с. 7-16).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

10 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку банку квартиру № 89 загальною площею 50,30 кв. м, житловою площею 30,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 25-28).

Також позивач вказував, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором із ОСОБА_6 та права іпотекодержателя (а. с. 41).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором, станом на 26 червня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 77 890,92 доларів США, що еквівалентно

622 582 грн 12 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 52 249,69 доларів США, що еквівалентно 471 631 грн 77 коп.; заборгованість за процентами за користування кредитом - 25 641,23 доларів США, що еквівалентно

204 950 грн 35 коп.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання зобов'язання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у зазначений строк.

В силу ст. 33 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 589, 590 ЦК України у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Таким чином, встановивши обставини справи, суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, що підлягала застосуванню, зокрема положень Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно з п. 1 Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України в постанові від 15 квітня 2015 року № 6-46цс15.

Ураховуючи те, що апеляційний суд, правильно встановивши обставини у справі, не визначився з характером спірних правовідносин, не застосував норму матеріального права, що підлягала застосуванню, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. ст. 212, 213, 303 ЦПК Українищодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 25 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана