У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 році публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 3 липня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 39 200 доларів США зі сплатою 12,5 % річних на строк до 2 липня 2027 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань утворилась кредитна заборгованість.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Дельта Банк», збільшивши позовні вимоги, просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором станом на 8 січня 2015 року в розмірі 845 859 грн 92 коп.

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою, посилаючись на те, що протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, який позичальником не сплачено і настав строк виконання основного зобов'язання, ПАТ «Дельта Банк» не пред'явило до неї вимоги як до поручителя.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 4 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2015 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 561 273 грн 32коп., заборгованість за процентами в розмірі 262 690 грн 01 коп., заборгованість по комісії у розмірі 21 896 грн 59 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позову в цій частині.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення в частині зустрічного позову скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив із того, що боржник, позичальник, свої зобов'язання за кредитним договором виконав, у результаті чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню. При цьому в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив із його недоведеності та безпідставності.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що позовні вимоги банку заявлені в межах строку позовної давності, підтверджені наявними у справі розрахунками та не спростовані відповідачами.

Проте повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 3 липня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 39 200 доларів США зі сплатою 12,5 % річних на строк до 2 липня 2027 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 3 липня 2007 року укладено договір поруки. ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки згідно з п. 10 цього договору встановлено, що він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з п. 2.4. кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частками у розмірі не менш як 163 долари 33 центи США по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Судомустановлено,що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_3 здійснила в червні 2010 року(а.с. 174г), після чого з 21 липня 2010 року у ПАТ «Дельта Банк» виникло право звернутися з вимогою до поручителя протягом наступних шести місяців.

Однак, банк пред'явив ОСОБА_4 вимогу про стягнення кредитної заборгованості лише у серпні 2012 року, тобто зі спливом встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Таким чином, якщо договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до моменту припинення дії основного договору, та якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимогу до поручителя про виконання зобов'язання, зобов'язання за договором поруки припиняється.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 8 жовтня 2014 року № 6-128цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦКУкраїни порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разіненалежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Крім того, з розрахунку заборгованості за договором кредиту вбачається, що станом на червень 2010 року був наявний борг за процентами в розмірі 3 023 доларів 13 центів США.

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Разом із тим, за змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року № 6-249цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте апеляційний суд зазначене не врахував та не встановив з якого часу позичальник не сплачував проценти за договором.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище вимоги закону та обставини справи уваги не звернув, не визначився з датою спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України для звернення кредитора з вимогою про виконання основного зобов'язання та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

В.А.Черненко

С.П.Штелик