Справа № 367/1169/15-ц Головуючий у І інстанції Кухленко Д. С.
Провадження № 22-ц/780/3552/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 19.10.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

19 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілов О.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшов зазначений вище позов, який позивач мотивує тим, що 17.10.2012 р. між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого він позичив Відповідачу 120 000,00 доларів США, що було еквівалентом 960 000,00 грн. для проведення ремонтно-будівельних робіт нежитлових приміщень №№ 39, 40 в будинку № 6 по вул. Кірова в м. Луганськ. На підтвердження укладення договору позики та його умов була укладена розписка, яка посвідчує передання відповідачеві визначеної грошової суми. Відповідно до розписки Відповідач зобовязався повернути Позивачу суму отриманої для проведення ремонтних робіт позики до 31 грудня 2014 року в доларах США або в гривнях по курсу НБУ на момент повернення. Відповідно до розписки останнім днем повернення позики Відповідачем є 31 грудня 2014 р. Згідно інформації на офіційному сайті Національного Банку України на 10.02.2015 р. офіційний курс гривні щодо долару США становить 2484,0425 грн. за 100 доларів США. На дату складання даної позовної заяви зобовязання Відповідача перед Позивачем за договором позики не виконані, позика у розмірі 2 980 851,00 грн., що еквівалентно 120 000,00 доларів США не повернута.

У звязку із вищевикладеним позивач просив суд стягнути із ОСОБА_4 на його користь 2980851,00 грн. основного боргу, 10 290,06 грн. трьох відсотків річних, усього 2 991 141,06 грн. та суму судового збору.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 квітня 2015 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, суму боргу в розмірі 2980851 (два мільйона девятсот вісімдесят тисяч вісімсот пятдесят одна гривня) 00 коп. та

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, 3% річних у сумі 10290 (десять тисяч двісті девяносто гривень) 06 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, судові витрати в розмірі 3654,00 грн.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянт звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду змінити виключивши з мотивувальної частини встановлені судом обставини, а саме: першого абзацу другої сторінки рішення, частину речення «для проведення ремонтно-будівельних робіт нежитлових приміщень №39,№40 в будинку №6 по вулиці Кірова в м. Луганськ..»

В доводах своєї апеляційної скарги зазначила, що в Сватівському районному суді Луганської області розглядалася цивільна справа № 426/2395/14-ц за позовом ОСОБА_2 (надалі - Апелянт) до Відповідача про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом Відповідача до Апелянта про поділ спільного майна подружжя. Як на підставу свого зустрічного позову Відповідач посилався, серед іншого, на те, що на добудову та ремонт нежитлових приміщень він позичив гроші у свого батька в сумі 120 000 доларів США, про що надав розписку, на підставі якої Ірпінський міський суд Київської області виніс рішення від 28 квітня 2015 року, згідно якого з нього було стягнуто борг з підтвердженням мети отримання коштів в борг. А тому ці кошти є. на думку ОСОБА_4, обєктом права спільної сумісної власності подружжя, вважає, що дане рішення у цивільній справі № 367/1169/15-ц, зокрема вищевказаний висновок суду в мотивувальній частині, безпосередньо впливає на права та обовязки апелянта як колишньої дружини відповідача та перешкоджає об'єктивному та всебічному розгляду спору щодо поділу майна подружжя.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» право на апеляційне оскарження мають також особи, які не брали участі у справі, за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Судом першої інстанції було встановлено, що 17.10.2012 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого він позичив відповідачу 120 000,00 доларів США, що було еквівалентом 960 000,00 грн. для проведення ремонтно-будівельних робіт нежитлових приміщень №№ 39, 40 в будинку № 6 по вул. Кірова в м. Луганськ (а.с.5). На підтвердження факту отримання грошових коштів була укладена розписка, яка посвідчує передання відповідачеві визначеної грошової суми. Відповідно до розписки Відповідач зобовязався повернути Позивачу суму отриманої для проведення ремонтних робіт позики до 31 грудня 2014 року в доларах США або в гривнях по курсу НБУ на момент повернення. Відповідно до розписки останнім днем повернення позики Відповідачем є 31 грудня 2014 року. Згідно інформації на офіційному сайті Національного Банку України станом на 10.02.2015 р. офіційний курс гривні щодо долару США становить 2484,0425 грн. за 100 доларів США (а.с.6-7).

Відносини між сторонами, що є предметом спору, врегульовуються нормами Цивільного кодексу України (надалі ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання за договором має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З рахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до того, що відповідачем в добровільному порядку не повернуто сума боргу за договором позики, а тому є наявність усіх правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача суму боргу по договору позики в розмірі 120000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 10.02.2015 р. еквівалентно 2980851,00 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Однак при розгляді колегією суддів даної справи про стягнення боргу встановлено, що у Сватівському районному суді Луганської області розглядалася цивільна справа № 426/2395/14-ц за позовом ОСОБА_2 (надалі - Апелянт) до Відповідача про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом Відповідача до Апелянта про поділ спільного майна подружжя.( а.с. 53-66).

Апелянт та відповідач з 27 листопада 1999 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Жовтневому районному відділі реєстрації актів громадянського стану м. Луганська, актовий запис 741. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 12 січня 2015 року шлюб було розірвано. Договір позики від 17 жовтня 2012 року було укладено в період перебування у шлюбних відносинах.

Відповідно до змісту ст. 65 Сімейного кодексу України, при укладенні договору одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Однак достовірно встановлено, що договір позики від 17 жовтня 2012 року, якщо і укладався, то без письмової згоди апелянта, що є прямим порушенням норм матеріального права, адже сума в 120 000 доларів США є цінним майном.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Виходячи з вищевикладеного в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що кошти по договору позики брались та використовувались саме в інтересах сімї.

Поряд з цим судом першої інстанції навіть не розглядалося питання цільового призначення цих коштів та не надано будь-яких доказів того, що вони були використані саме для проведення ремонтно-будівельних робіт нежитлових приміщень №№ 39, 40 в будинку № 5 по вул. Кірова в м. Луганськ. Цей факт встановлено судом лише на підставі пояснень сторін, він не знаходить свого підтвердження в матеріалах справи.

На всі ці обставини суд першої інстанції уваги не звернув, а тому, викладені в мотивувальній частині рішення від 28 квітня 2015 року обставини є помилковими.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України).

У цій частині рішення має міститися обгрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, змінити рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, та з огляду на те, що суд першої інстанції не врахував положень вищенаведених норм матеріального та процесуального права, не навів переконливих, безспірних, належних і допустимих доказів того, що кошти, надані за договором позики від 17 жовтня 2012 року були використані саме для проведення ремонтно- будівельних робіт нежитлових приміщень №,№ 39. 90 в будинку № 6 по вул. Кірова в м. Луганськ, а тому є всі підстави для зміни рішення суду першої інстанції та виключення із мотивувальної частини висновку наступного змісту:«...для проведення ремонтно- будівельних робіт нежитлових приміщень №.№ 39, 40 в будинку № 6 по вул. Кірова в м. Луганськ...».

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Застосування судом названих норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи призвели до ухвалення незаконного рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону, разом з цим з мотивувальної частини рішення підлягає виключенню встановлені судом обставини, а саме: для проведення ремонтно- будівельних робіт нежитлових приміщень №,№ 39. 90 в будинку № 6 по вул. Кірова в м. Луганськ, що є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись: ст.ст.303,307,309,313-315,317,319 ЦПК України колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 квітня 2015 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 квітня 2015 року встановлені судом обставини, а саме: першого абзацу другої сторінки рішення, частину речення «для проведення ремонтно-будівельних робіт нежитлових приміщень №39,№40 в будинку №6 по вулиці Кірова в м. Луганськ..»

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: