Справа № 274/4536/15-ц Провадження № 2/0274/221/16
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.16 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі - Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,

розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1
доОСОБА_2
пророзірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 р. ОСОБА_1 звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2, зареєстрований 22.02.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 81, стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином трьох років.

ОСОБА_2 позов визнав частково, а саме - в частині вимоги про розірвання шлюбу з ОСОБА_1. Щодо іншої частини позову, а саме - в частині вимог щодо стягнення аліментів, пояснив, що проти цих вимог заперечує, однак згоден сплачувати аліменти на утримання дитини, але у якому розмірі - сказати не може, оскільки не працює.

Судом з'ясовано, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 22.02.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 81 (а. с. 6), вони є батьками дитини - ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Звернення ОСОБА_1 з позовом з вимогою про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 та визнання останнім цієї вимоги свідчать про те, що подальше спільне життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і збереження їхнього шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на їхній вільній згоді.

Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимоги про розірвання шлюбу, зареєстрованого з ОСОБА_2.

Частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд зазначає, що визнання ОСОБА_2 позову ОСОБА_1 в частині вимоги про розірвання зареєстрованого між ними шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і, як вказано вище, наявні законні підстави для задоволення цього позову.

Враховуючи викладене, Суд задовольняє позов ОСОБА_1 в частині вимоги про розірвання шлюбу, зареєстрованого з ОСОБА_2.

Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Тобто ОСОБА_2 зобов'язаний утримувати свого сина - ОСОБА_3, до досягнення останнім повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір аліментів, які ОСОБА_2 має сплачувати на утримання сина - ОСОБА_3, Суд враховує таке.

Судом було роз'яснено обов'язок довести ті обставини, на які особи, які беруть участь у справі, посилаються як на підставу позовних вимог або заперечень, а також роз'яснено, що є доказами у справі.

ОСОБА_1 будь-яких доказів, які мають бути враховані Судом при визначенні розміру аліментів (стаття 182 Сімейного кодексу України), не подала, проте пояснила, що визначаючи розмір аліментів, які ОСОБА_2 має сплачувати на утримання сина - ОСОБА_3, а саме - 1 500,00 грн. на місяць, вона виходила з потреб дитини, яка потребує витрат на лікування.

ОСОБА_2 пояснив, що не працює, що підтверджується довідкою від 19.01.2016 р. № 338 Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 6" Житомирської міської ради (а. с. 31), перебуває на утриманні своїх батьків.

ОСОБА_1 не заперечила проти тієї обставини, що ОСОБА_2 не працює. Більше того, вона зазначила про це у позовній заяві.

Суд вважає, що за такої обставини розмір аліментів, які має сплачувати ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3, може та має бути визначено у твердій грошовій сумі.

Визначаючи цю суму, Суд враховує таке.

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є м. Житомир (а. с. 14).

У судовому засіданні 22.02.2016 р. ОСОБА_2 пояснив, що на даний час фактично проживає у м. Житомирі, не є інвалідом, хвороб, які б перешкоджали йому працевлаштуватись, не має.

На момент ухвалення рішення розмір мінімальної заробітної плати в Україні становить 1 378,00 грн., номінальний розмір середньомісячної заробітної плати одного працівника у Житомирській області (у якій проживає ОСОБА_2) за період січень - грудень 2015 р. (дані за більш пізній період на момент ухвалення рішення відсутні) становить 3 271,00 грн., розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до шести років становить 1 167,00 грн.

Беручи до уваги викладене, Суд, зважаючи на те що, ОСОБА_2 має рівний з ОСОБА_1 обов'язок з утримання дітей (частина перша статті 141 Сімейного кодексу України), вважає, що у загальному випадку (щодо дитини, яка не потребує додаткових витрат на утримання) ОСОБА_2 мав би сплачувати аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, у розмірі 583,50 грн., що складає 50% від розміру прожиткового мінімуму на дітей віком до шести років.

Разом з тим, як вказувалось вище, ОСОБА_1 пояснила, що син - ОСОБА_3, потребує витрат на лікування.

ОСОБА_2 проти цієї обставини не заперечив.

Зважаючи на наведене, Суд приходить до висновку, що аліменти, які ОСОБА_2 має сплачувати на утримання сина - ОСОБА_3, має бути визначено у розмірі 630,00 грн., що становить близько 1/4 частки від номінального розміру середньомісячної заробітної плати одного працівника у Житомирській області за період січень - грудень 2015 р. (3 271,00 грн.) після утримання із нього 23% (приблизний загальний розмір податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, які утримаються з заробітної плати) ((3 271,00 - 23%) / 4), це утримання передбачено частиною першою статті 70 Закону України "Про виконавче провадження": розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Ці кошти, на думку Суду, ОСОБА_2, будучи працездатним, зважаючи на зазначені вище розміри мінімальної заробітної плати в України та номінальної середньомісячної заробітної плати одного працівника у Житомирській області, має можливість, за умови працевлаштування, отримувати, при цьому в нього залишатиметься значна частина заробітку, яку він зможе використовувати для власних потреб.

Доказів неможливості працевлаштуватись ОСОБА_2 не подав.

Частиною першої статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання сина - ОСОБА_3, у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, а саме - розмір аліментів, які підлягають стягненню, має становити 630,00 грн. щомісячно.

Частиною другою, четвертою та шостої статті 84 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на утримання від ОСОБА_2 до досягнення сином - ОСОБА_3, трьох років, але лише за умови, що ОСОБА_2 може надавати матеріальну допомогу.

Як встановлено Судом раніше, ОСОБА_2 не працює.

ОСОБА_1 будь-яких доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_2 може надавати їй матеріальну допомогу, не подала

Беручи до уваги викладене, Суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на її утримання у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином трьох років, необхідно відмовити.

Пунктом 1 частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Тобто рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає допущенню до негайного виконання.

Відповідно до частини першої статті 79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами першою та третьою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 487,20 грн. (сплачений нею судовий збір за позовною вимогою про розірвання шлюбу, а. с. 3).

Крім того, з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 173,63 грн. (за позовними вимогами про стягнення аліментів), оскільки ОСОБА_1 від сплати цього судового збору звільнена на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 1 - 4, 7, 8, 10, 11, 15, 18, 57 - 61, 64, 79, 88, 174, 208, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 22.02.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердичеву реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 81, розірвати.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 630,00 грн. щомісячно, починаючи з 25.09.2015 р. і до досягнення сином повноліття, тобто до 07.09.2032р.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат 487,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 173,63 грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Роз'яснити, що:

- рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано;

- у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом;

- апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Корбут