"28" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
при секретарі Гноілек М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору про внесення змін до договору кредиту недійсним,-
Позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним Договору про внесення змін до договору кредиту № 10-29/3632 від 19.06.2007 року укладеного 07 вересня 2011 року з Публічним акціонерними товариством «Укрсоцбанк».
Вимоги мотивує тим, що 19 червня 2007 року між нею та АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», укладено Договір кредиту № 10-29/3632 про надання кредитних коштів у сумі 110 000 дол. США на споживчі потреби терміном до 19 червня 2022 року зі сплатою 11,75 % річних за користування кредитом.
Відповідно додаткової угоди від 21.11.2008 року про внесення змін до договору кредиту № 10-29/3632 від 19.06.2007 року змінилася відсоткова ставка на 14 % річних, а згідно додаткової угоди від 23.02.2011 року до кредитного договору змінилася відсоткова ставка на 12 % річних.
За укладеним з відповідачем 07 вересня 2011 року Договором про внесення змін до договору кредиту № 10-29/3632 від 19.06.2007 року викладено у новій редакції кредитний договір, відповідно якої збільшився обсяг її відповідальності за кредитними платежами.
При цьому Публічним акціонерними товариством «Укрсоцбанк» у спірний договір про внесення змін до договору кредиту зазначені такі умови, що суперечать законодавству та порушують її конституційні права.
Позивач зазначає, що умови укладеного спірного правочину є несправедливими та такими, що порушують Закон України «Про захист прав споживачів», обмежують її права, як споживача, оскільки договором від 07.09.2011 року встановлена сплата непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов'язань за договором, також положення договору містять умови, відповідно яких відповідачу надається право в односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку кредиту без її згоди, лише з повідомленням факту таких змін, що є дискримінаційними умовами, договір ПАТ «Укрсоцбанк» укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити позов.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи ПАТ «Укрсоцбанк» був повідомлений належним чином, про причини неявки представника відповідача суд повідомлено не було, у зв'язку з чим суд з урахуванням думки представника позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та відповідно ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 19 червня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 10-29/3632, відповідно до умов якого позивачу були надані грошові кошти в сумі 110 000 дол. США зі сплатою 11,75 % річних з кінцевим терміном погашення кредиту до 19 червня 2022 року (надалі по тексту - кредитний договір, а.с. 13-18).
21 листопада 2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до Договору кредиту, відповідно якої було збільшено відсоткову ставку за користування кредитом з 19.11.2008 року у розмірі 14 % річних та визначено щомісячний розмір ануїтетного платежу 1469,76 дол. США (а.с. 19).
23 лютого 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду про внесення змін до Договору кредиту, відповідно умов якої зменшено розмір процентної ставки з 23.02.2011 року до 12,00 % річних та доповнено кредитний договір щодо відповідальності позичальника у виді штрафу за порушення строків страхування предмету забезпечення, а також визначено строки сплати та розмір щомісячних платежів за користування кредитом в сумі 1 346,88 дол. США (а.с. 20).
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
07 вересня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладеного Договір про внесення змін до Договору кредиту № 10-29/3632 від 19.06.2007 року, що є предметом спору, яким визначена сума кредиту 96 929,59 дол. США зі сплатою 12,00 % річних та комісій, в розмірі та порядку, встановленому в Додатку № 2 до договору (а.с. 21-32).
В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що умови вищевказаного договору про внесення змін до договору кредиту є несправедливими, договір укладений із застосуванням нечесної підприємницької практики, чим порушуються її права, як споживача, а саме вважає дискримінаційними та такими, що суперечать чинному законодавству, є пункти 4.1; 4.2; 4.2.1; 2.7.3; 3.2.3.5; 3.3.14 спірного правочину.
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За нормою ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Стаття 18 Закону «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, або договорів у цілому, що обмежують права споживача.
Позивач, серед іншого, посилається, як на підставу для визнання недійсним укладеного договору про внесення змін до договору кредиту, на пункти 4.2 та 4.2.1 договору, відповідно яких:
п. 4.2 - у разі порушення позичальником вимог п. п. 3.3.2.-3.3.4, 3.3.7, 3.3.8, 3.3.10, 3.3.11, 3.3.12, 3.3.14-3.3.17 (3.3.18) цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 0,5 % від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами за кожний випадок;
п. 4.2.1 - у разі порушення позичальником вимог п. п. 3.3.5, 3.3.9, 3.3.13 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 1 % від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими процентами за кожний випадок.
Проте суд не вбачає вищевказані умови договору, як такі, що є дискримінаційними та в цьому випадку керується ст. 627 Цивільного кодексу України, згідно якої сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, та виходить з того, що договірні умови передбачені зазначеними пунктами кредитної угоди не створюють дисбаланс прав та обов'язків на користь будь-якої сторони цієї кредитної угоди, а тому ці умови не можна кваліфікувати, як несправедливі та такі, що порушують права позивача, як споживача фінансових послуг.
Разом з тим, суд приходить до висновку, до доводи позивача у решті заявлених вимоги є обґрунтованими з урахуванням наступного.
Пунктом 2.7 Договору про внесення змін до договору кредиту визначено, що у разі зміни кредитної політики внаслідок рішень законодавчої або виконавчої влади, НБУ, а також в разі настання іншої події, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів кредитора та яка не залежить від волі сторін, кредитор має право змінити процентну ставку за користування кредитом, що визначена у п. 1.1. цього договору, та/або розмір комісії.
Відповідно п. 2.7.3 спірного Договору про внесення змін до договору кредиту, у разі, якщо позичальник не погодиться із запропонованими кредитором змінами розмірів процентів та/або комісій і не укладе протягом строку, встановленого в п.п. 2.7.2 цього договору, відповідно додаткової угоди (договору про внесення змін) до цього договору, кредитор має право в односторонньому порядку розірвати цей договір у порядку, передбаченому договором, та вимагати від позичальника дострокового погашення ним у повному обсязі заборгованості за кредитом, сплати процентів та комісій, а також можливої неустойки (штрафу, пені) відповідно до умов даного договору.
Згідно п. 3.2.3.5 Договору про внесення змін до договору кредиту, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати комісії та можливих штрафних санкцій у разі, якщо позичальник не погодився із розміром процентів, згідно з п. 2.7 цього договору.
Відповідно п. 3.3.14 Договору про внесення змін до договору кредиту, позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати одержання письмового повідомлення кредитора, достроково повернути в повному обсязі кредит, нараховані проценти, комісії, а також можливі штрафні санкції (пеню, штраф) у випадках, визначених п. п. 2.7.3, 3.2.3, 5.4 цього договору.
Згідно п. 4.1 Договору про внесення змін до договору кредиту, у разі допущення позичальником прострочення строків сплати процентів в порядку та в розмірі, визначеному п.п. 2.4, 2.7, 2.9 цього договору, комісій, передбачених умовами цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п. 1.1, 3.2.3, 3.3.14 цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послу повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.
До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення Закону України «Про захист прав споживачів» про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки (п. 3 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (п. п. 5, 6, 11 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Відповідно до абзацу 2 п. 3.2. рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 (справа № 1-12/201), наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
З урахуванням зазначених норм, суд вважає, що відповідачем неправомірно у пункті п. 4.1 спірного договору викладені умови сплати пені за невиконання позичальником договірних умов у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, оскільки пеня не повинна складати розмір, що перевищує 50% вартості продукції. Оскільки вартість продукції в кредитних правовідносинах є вартість кредиту, яка виражена у відсотках, що сплачує позичальник за користування кредитом, та виходячи з того, що відсоткова ставка по кредитному договору становить 12 % річних, тому 50% цієї вартості становить 6 % річних, тобто 0,016 % від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.
Облікова ставка НБУ встановлюється у відсотках річних із розрахунку 360 днів у році, у зв'язку з чим пеня у визначеному розмірі подвійної облікової ставки НБУ перевищує 0,016 % від простроченої суми за кожен день прострочення платежу, тому вказані умови договору є несправедливими.
Вищевказаним рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013 визначено, що у взаємозв'язку з положеннями статей 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобов'язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб'єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності (підприємці).
Разом з тим, позивач укладала кредитний договір з відповідачем, як фізична особа.
Також суд приймає до уваги доводи позивача на те, що є несправедливі умови спірного правочину передбачені пунктами 2.7.3, 3.2.3.5 та п. 3.3.14 договору про внесення змін до договору кредиту у частині посилання на п. 2.7.3, оскільки вказані умови в силу п. п. 4, 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є дискримінаційними по відношенню до позичальника у частині зміни відсоткової ставки лише за ініціативою банку та у разі незгоди такої зміни позичальника право кредитора у односторонньому порядку розірвати договір, що не узгоджуються з вимогами п. 10 ч. 3 ст. 18 зазначеного Закону та ст. 1056-1 ЦК України.
Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому випадку порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.
Відповідно ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні, або договір може бути визнаним недійсним у цілому.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, у зв'язку з чим договір про внесення змін до договору кредиту № 10-29/3632 від 19.06.2007 року укладений 07.09.2011 року слід визнати недійсним, відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.
Керуючись ст. ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 203, 215, 627, 1054 ЦК України, рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання договору про внесення змін до договору кредиту недійсним задовольнити.
Визнати недійсним Договір про внесення змін до договору кредиту № 10-29/3632 від 19.06.2007 року укладений 07 вересня 2011 року між Публічним акціонерними товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь держави судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дніпровського районного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя