Єдиний унікальний номер 235/4044/14-ц Номер провадження 22-ц/775/65/2016
Головуючий у 1 інстанції Токарєв А.Г.
Доповідач Постолова В.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Постолової В.Г.

суддів Санікової О.С., Жданової В.С.

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1, від імені якої на підставі договору діє ОСОБА_2 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 9 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя

В С Т А Н О В И В :

В липні 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_5, який в подальшому уточнювала, пред*явивши позовні вимоги і до відповідача ОСОБА_4 Вказувала, що з відповідачем ОСОБА_3 знаходилася в зареєстрованому шлюбі з 27.12.1997 року. Під час шлюбу ними було придбано за спільні кошти квартиру, розташовану за адресою м. Родинське вул. Пушкіна 14/14,що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.07.2007 року , автомобіль RENAULT FLUENCE, 2010 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_1. Всі правоустановлюючі документи знаходяться у відповідача. В подальшому їй стало відомо, що даний автомобіль відчуджений відповідно до довідки серії КІМ № 858534 від 25.09.2012 року ОСОБА_4 Анатолійовичу- сину ОСОБА_3 Вважає, що вказаний договір купівлі-продажу автомобіля як такий, що укладений без її згоди повинен бути визнаний недійсним. Просила визнати спільною сумісною власністю подружжя вказану квартиру та автомобіль, розділити вказане майно: залишити у власності ОСОБА_3 спірну квартиру, вартістю 39755 грн, визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля між відповідачами та залишити у власності ОСОБА_3 вказаний автомобіль, стягнути на її користь з ОСОБА_3 в рахунок сумісно нажитого майна суму в розмірі 134747,50 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 9 листопада 2015 року позовні вимоги задоволені частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя квартиру, розташовану за адресою Донецька область, м. Родинське, вул Пушкіна 14/14.

Визнано за ОСОБА_3 право особистої власності приватної власності на квартиру за адресою Донецька область, м. Родинське, вул Пушкіна 14/14.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 19877,50 грн , що є грошовою компенсацією від вартості ? частини спільного нажитого майна подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 820 грн.В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволені позовних вимог про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя , про поділ автомобіля , про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недісним та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на його необгрунтованність, незаконність, порушення норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам по справі.

Позивачка та її представник в суді апеляційної інстанції підтримали скаргу та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 В та його представник заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_3 В заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відмови про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя , про поділ автомобіля , про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недісним підлягає скасуванню , в частині стягнення судових витрат підлягає зміні з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволені позову про визнання спільною сумісною власністю подружжя автомобіля RENAULT FLUENCE , про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля та про його поділ , суд виходив з того, що позивачка не надала беззаперечних та переконливих доказів, що спірний автомобіль було придбано подружжям під час шлюбу і що воно наявне на час розгляду справи.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки його зроблено у зв*язку з неповним з*ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та у зв*язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення за таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 27.12.1997 року. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24 вересня 2014 року їх шлюб розірвано. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо з січня 2014 року.

Апеляційним судом встановлено, що спірний автомобіль , RENAULT FLUENCE, 2010 року випуску, держномер АН9683 НВ було придбано подружжям у 2010 року під час шлюбу та зареєстровано на ім'я відповідача ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку ДДР 986324 від 30.06.2010 року, виданої АООТ»КОМПАНІЯ»АЛЕКС».

Відповідно до частин 3, 4 статті 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Заперечуючи проти позову стосовно спірного автомобіля відповідач ОСОБА_3 стверджував, що спірний автомобіль хоча і був оформлений на його ім *я , проте він був придбаний за рахунок особистих коштів його сина відповідача ОСОБА_4 та є його особистим майном. Такі пояснення підтверджував і відповідач ОСОБА_4 А .

У той же час будь-яких доказів з цього приводу відповідачі суду не надали.

Таким чином, ураховуючи, що автомобіль марки RENAULT FLUENCE, 2010 року випуску, сірого кольору , держномер АН9683 НВ був придбаний ОСОБА_3 та ОСОБА_1 під час зареєстрованого шлюбу, відповідачі не довели, що зазначене майно належить на праві особистої власності ОСОБА_4, тому апеляційний суд вважає, що вищезазначений автомобіль є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3та ОСОБА_1

Апеляційним судом встановлено , що у 2012 року відповідач ОСОБА_3 відчужив спірний автомобіль своєму сину-відповідачу ОСОБА_4 без згоди іншого подружжя - дружини ОСОБА_1

Так, згідно відповіді ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Красноармійська автомобіль RENAULT FLUENCE , держномер АН9683 НВ 25.09.2012 року був знятий з обліку для реалізації власником ОСОБА_3 та цією ж датою (25.09.2012 року) зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку серії КІМ № 858534 від 25 вересня 2012 року, виданої ФХ ОСОБА_6.

Відповідно до довідки-рахунку, серії КІМ № 858534 від 25 вересня 2012 року автомобіль марки RENAULT FLUENCE , продано ОСОБА_4 за 105594,16 грн.

15.11.2014 року автомобіль RENAULT FLUENCE, державний номерний знак НОМЕР_2 було знято з обліку для реалізації власником транспортного засобу-Іванченко ОСОБА_7.

Звертаючись до суду позивачка вказувала, що вона не була обізнана про наміри відповідача ОСОБА_4 відчужити спірний автомобіль та не давала згоди на таке відчуження.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Однак, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля RENAULT FLUENCE , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі довідки-рахунку, серії КІМ № 858534 від 25 вересня 2012 року немає.

Статтею 63 СК України , встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби.

Вказане узгоджується із роз'ясненнями , викладеними в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 розпорядився спірним автомобілем на свій розсуд проти волі дружини ОСОБА_1 і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби, а тому вона має право на компенсацію в розмірі ? частини вартості відчуженого не в інтересах сім*ї автомобіля .

При визначені розміру компенсації різниці вартості спільно нажитого майна- автомобіля RENAULT FLUENCE , апеляційний суд виходить з наступного.

Так, згідно довідки-рахунку серії КІМ № 858534 від 25 вересня 2012 року автомобіль RENAULT FLUENCE було продано ОСОБА_4 за 105594,16 грн.

З матеріалів справи не вбачається та сторонами не доведено, що в момент відчуження спірного автомобіля покупцем ОСОБА_4 була сплачена інша сума коштів, ніж сума яка указана в зазначеній довідці-рахунку серії КІМ № 858534 від 25 вересня 2012 року, а тому розмір компенсації різниці вартості спільно нажитого майна-автомобіля RENAULT FLUENCE , який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 становитиме 52797,08 грн (105594,16:2).

Апеляційний суд не приймає до уваги висновок автотоварознавчої експертизи Донецького НДІСЕ №194/28 від 28 липня 2015 року , на момент проведення якої ринкова вартість спірного автомобіля RENAULT FLUENCE, 2010 року випуску , що розрахована за матеріалами справи за відсутності предмету дослідження, без пред'явлення автомобіля (предмета оцінки) та його огляду, становить 229740 грн , оскільки він не може безспірно доводити дійсну вартість автомобіля і доводити розмір спірної суми з урахуванням того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях . З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині відмови про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя , про поділ автомобіля , про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недісним та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині , яким визнати автомобіль марки RENAULT FLUENCE , державний номерний знак НОМЕР_1, кузов VF1LZBR спільним майном ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці вартості спільно нажитого майна-автомобіля RENAULT FLUENCE при поділі в розмірі 52797,08 грн та відмовити у задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове , суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням вказаних вимог закону, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду в частині розміру судових витрат та стягнути з відповідача ОСОБА_3В на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 726,74 грн та витрати , пов*язані з проведенням судової експертизи в сумі 664,20 грн , а всього 1390,94 грн.

В решті частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 , 316 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 9 листопада 2015 року в частині відмови про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя , про поділ автомобіля , про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недісним скасувати , в частині стягнення судових витрат змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя , про поділ автомобіля , про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недісним задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки RENAULT FLUENCE , державний номерний знак НОМЕР_1, кузов VF1LZBR спільним майном ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію різниці вартості спільно нажитого майна-автомобіля RENAULT FLUENCE при поділі в розмірі 52797,08 грн.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 726,74 грн. та витрати, пов*язані з проведенням судової експертизи в сумі 664,20 грн , а всього 1390,94 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: