Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
22.03.2016 394/31/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого судді: Партоліної І.П.

при секретарі: Маринець В. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новоархангельськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок неповернення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він 19.04.2013 року надав у борг ОСОБА_2 кошти в сумі 20000 доларів США, які останній зобовязався повернути в строк до жовтня або ж листопада 2013 року, написавши при цьому власноручно розписку.

У визначений строк відповідач кошти не повернув, уникає відповідальності і тому позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача суму боргу, що еквівалентно станом на 18.01.2016року - 487600грн., 31937,80 грн. - три проценти річних та моральну шкоду в сумі 100000 грн, яка спричинена йому та його родині внаслідок захворювання дружини та боргових зобовязань перед позичальником ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити і суду пояснив, що відповідач 19 квітня 2013 року взяв у нього у борг 20000 доларів США для сільськогосподарських робіт, так як він веде фермерське господарство, і пообіцяв , що поверне після збору врожаю у жовтні- листопаді 2013 року.

Неодноразово він до нього звертався з приводу повернення коштів, однак відповідач пояснював своє неповернення відсутністю прибутку та зміни курсу долара.

Внаслідок неповернення коштів йому та його родині було спричинено моральну шкоду, яку він оцінив у 100000 грн., і дана шкода полягає в психологічних стражданнях, які зазнала його родина внаслідок лікування його дружини від онкозахворювання та нових боргових зобовязань перед іншою особою.

На запитання суду пояснив, що боргову розписку особисто писав та підписав ОСОБА_2, дата 19 квітня 2013 року написана відповідачем, дата 19 січня 2014 року написана позивачем і немає відношення до тексту розписки. Номер телефону у розписці зазначений сина відповідача ОСОБА_4.

Інші записи щодо сум на аркуші паперу також не мають ніякого відношення до тексту вищенаписаної розписки, так як ці суми також брались відповідачем, потім віддавались і внаслідок повернення робились викреслення.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у позовних вимогах просив відмовити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що договору позики між сторонами не було, відповідач ніякої розписки не писав і просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що у квітні 2013 року він разом зі знайомим приїхав до будинку ОСОБА_1 і бачив, як ОСОБА_6 надав у борг ОСОБА_2 кошти в сумі 20000 доларів США, які спочатку перерахував ОСОБА_6, а потім ОСОБА_2. Останній писав розписку і обіцяв повернути кошти восени.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що у середині квітня 2013 року він разом з ОСОБА_5 підїхали до будинку позивача по особистих справах і він був присутнім того, як на ганку свого будинку ОСОБА_6 виніс 20000 доларів США, перерахувавши їх, а ОСОБА_2, також після особистого перерахунку, взяв їх у борг та обіцяв повернути після здачі врожаю.

Крім того, свідки підтвердили, що на фото з копії паспорта відповідача, яка наявна у матеріалах справи, дійсно зображена та особа, яка брала кошти у борг у ОСОБА_1

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач 19.04.2013 року взяв у борг у позивача 20000 доларів США з обовязком повернути у термін жовтень- листопад 2013 року і на підтвердження укладення договору позики написав розписку.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також судом встановлено, що кошти відповідачем не повернуті і надана в судовому засіданні розписка в оригіналі є належним, допустимим та достовірним доказом не лише факту укладення договору, а й підтвердженням його умов, оскільки за своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Статтею 1050 ЦК України констатовано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях і якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

У своїй постанові №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» (п.14) Пленум Верховного Суду України розяснив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за

номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця

України - гривня.

У звязку з цим, при задоволенні позову про стягнення грошових сум, суди повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України- гривні.

У разі предявлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Статтею 545 ЦК України визначено умови підтвердження виконання зобовязання і зазначено, що, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Позивач просить стягнути 20000 доларів США заборгованості , що по курсу НБУ станом на 18.01.2016 року еквівалентно 487600 грн., так як Національним банком України встановлено офіційний курс гривні до іноземної валюти: за 100 доларів США- 2438,2961 грн.

І в цій частині позовні вимоги підлягають в повному обсязі.

Крім того, внаслідок простроченого виконання грошового зобов'язання, боржник зобовязаний сплатити кредитору також три проценти річних від простроченої суми, що в даному випадку становить 31179 грн.68 коп. за період з 01.12.2013 року по 18.01.2016 року (487600 х 3% х 778 дн. : 365).

Загальна сума боргу становить 518779 грн.68 коп.

Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено спричинення моральної шкоди як йому, так і членам його сімї, оскільки надані до суду копії документів не свідчать про онкологічне захворювання дружини позивача та отримання у борг коштів, так як виписний епікриз № 7248 КООД констатує діагноз та проведену операцію, яка здійснена з приводу видалення доброякісної пухлини та усунення запального гормонального процесу мязового шару матки, променева та хіміо- терапія не призначалась, а копія розписки про взяття у борг коштів ніяким чином не завірена, що унеможливлює даний доказ прийняти як належний.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду лише у січні 2016 року після спливу двох років з часу терміну виконання боргових забовязань.

Відповідач в свою чергу належними та допустимими доказами не довів ті обставини, на які він посилався у поданому до суду запереченні.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві-пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, за таких обставин, на користь позивача підлягає стягненню частково сплачений при подачі позовної заяви судовий збір на суму 5187 грн.80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 192,526, 533, 545, 625,1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в сумі 518779 грн. 68 коп. та сплачений судовий збір в сумі 5187 грн.80 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоархангельський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги або у разі, якщо особи, які брали участь у справі, не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: