Справа № 367/1869/15-ц Головуючий у І інстанції Пархоменко О. В.
Провадження № 22-ц/780/300/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 54 18.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

18 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Волохова Л.А.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виробничо-комерційної фірми «Рута» про забезпечення законного звільнення з роботи, зміну підстав та формулювання звільнення, стягнення невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що у вересні 2014 року була прийнята офіційно на посаду касира у ВКФ «Рута» з окладом 1550 грн. на підставі наказу від 23 вересня 2015 року, та вказує, що з моменту працевлаштування на даному підприємстві керівництвом систематично порушуються вимоги законодавства про працю та її трудові права, а саме: її не було ознайомлено із наказом про прийом на роботу, умовами колективного договору; їй не визначене коло посадових обовязків та не виділене конкретне робоче місце; крім того вказує, що її постійно зобовязують працювати на інших роботах на підприємстві, які не передбачені її трудовими обовязками, при цьому виплата заробітної плати проводиться нерегулярно та у неналежному розмірі. Враховуючи викладені обставини, просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо відмови у звільненні її з роботи та виплачувати їй розрахунок при звільненні, визнати незаконним накази та штатний розмір, якими її було переведено на іншу посаду та зменшено її оклад, просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату у розмірі 46 634, 65 грн., безпідставно утриманий податок з доходів фізичних осіб у розмірі 470, 63 грн. та моральну шкоду у розмірі 7 846, 88 грн., визнати незаконними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні їй подвійної соціальної пільги, зобовязати відповідача протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили внести відповідний запис до її трудової книжки про її звільнення з посади касира за власним бажанням за ст. 39 КЗпП України та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилалася, а відповідачем у свою чергу було спростовано доводи ОСОБА_2 про її заперечення щодо переведення на іншу посаду, оскільки вона фактично приступила до виконання трудових обовязків, та недоведено факту отримання уповноваженими особами ВКФ «Рута» заяв ОСОБА_2 про звільнення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу (розпорядження) Виробничо-комерційної фірми Рута № 6- від 23 вересня 2014 року ОСОБА_2 прийнята на роботу з 23 вересня 2014 року у структурному підрозділі Ірпінь на посаду касира з окладом (тарифною ставкою) 1 550,0 гривень, із даним наказом ОСОБА_2 ознайомлена того ж дня, про що свідчить її підпис на копії даного наказу (Т. 1, а. с. 10).

Зі змісту доповідних адміністратора ВКФ «Рута» ОСОБА_3 від 05 жовтня 2014 року та від 06 жовтня 2014 року на імя директора ВКФ Рута ОСОБА_4 вбачається, що він просив перевести ОСОБА_2 на іншу посаду у звязку з тим, що ОСОБА_2 в 2-х тижневий термін не надала документів, що підтверджують кваліфікацію на касовому апараті, не може навчитись працювати на касовому апараті та безвідповідально відноситься до своїх обовязків (Т.1, а. с. 63-64).

Згідно наказу № 4-к від 06 жовтня 2014 року ВКФ Рута, ОСОБА_2 було переведено з посади касира на посаду буфетника (працівника лінії роздачі) з 06 жовтня 2014 року з посадовим окладом 1 550,0 гривень на місяць. Згідно акту від 06 жовтня 2014 року комісія у складі директора ОСОБА_4, бухгалтера ОСОБА_5, начальника громадського харчування ОСОБА_6, зав. виробництвом ОСОБА_7 склали акт про те, що згідно наказу № 4-к від 06 жовтня 2015 року працівник ОСОБА_2 переведена з посади касира на посаду буфетника, з наказом була ознайомлена, до роботи на посаді буфетника приступила того ж дня, але наказ підписувати відмовилась. Згідно доповідної на імя директора ВКФ Рута ОСОБА_4 від 06.10.2014 року заступник головного бухгалтера ОСОБА_8 доводила до відома директора, що співробітник ОСОБА_2 в присутності працівників бухгалтера ОСОБА_9 та адміністратора Іванченко Т.Л. відмовилась підписатися про ознайомлення з наказом про переведення її з посади касира на посаду буфетника.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_2, запис № 23 від 23 вересня 2014 року ОСОБА_2 прийнята на посаду касира на підставі наказу № 6- від 23 вересня 2014 року та згідно запису № 24 від 06 жовтня 2014 року переведена на посаду буфетника.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово надсилала засобами поштового зв'язку заяви, в яких просила звільнити її на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із систематичним порушенням роботодавцем її трудових прав (Т. 1, а. с. 11-15).Дані заяви згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення було вручено гр. ОСОБА_10.

Однак, з матеріалів справи також вбачається, що особа з прізвищем Корнус ніколи не працювала на ВКФ Рута та не уповноважена отримувати жодні документи та пошту від імені підприємства. Згідно списку працівників ВКФ Рута , які працювали на підприємстві у період з 1 лютого по 15 березня 2015 року від 09 листопада 2015 року № 09-11/15 у даному списку працівник ВКФ Рута з прізвищем Корнус не значиться (Т. 1, а. с. 146).

У відповідності до ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи норми діючого законодавства, що регулюють трудові правовідносини, у тому числі зазначені вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачкою ОСОБА_2 не було належним чином доведено факту отримання уповноваженими представниками ВКФ «Рута» заяв про звільнення, крім того будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, що при прийнятті на роботу їй було визначено розмір заробітної плати у розмірі 3000 грн. суду також не було надано, натомість наявними письмовими доказами, зокрема наказом ВКФ Рута № 6- від 23 вересня 2014 року, спростовуються доводи позивачки щодо обовязку підприємства позивача нараховувати їй саме такий розмір заробітної плати.

Крім того, з матеріалів справи вбачається та не було вірно встановлено судом, що ОСОБА_2 при переведенні її на іншу посаду приступила до виконання своїх трудових обовязків, чим фактично погодилася на такі умови праці, та не надала жодного доказу на підтвердження тих обставин, що вона заперечувала проти переведення її на цю посаду.

Оскільки ОСОБА_2 не довела наявність підстав для задоволення вимог зазначених вище, то у такому випадку вимоги щодо нарахування та виплати їй заявлених сум також не підлягають задоволенню.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 309 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню із залишенням рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: