У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Криничанський районний сектор Головного управління при Державній міграційній службі України у Дніпропетровській області, про виселення, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом, у якому просило виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 із будинку АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4. був укладений кредитний договір, згідно із яким останній отримав кредит у розмірі 162 907 грн 50 коп. зі сплатою 1,67 % на місяць та терміном повернення до 22 травня 2018 pоку.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 23 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно - житловий будинок, загальною площею 54,30 кв. м по АДРЕСА_1.

Свої грошові зобов'язання позичальник належним чином не виконав, у зв'язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором. Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2014 року на предмет іпотеки було звернуто стягненняшляхом продажу будинку ПАТ «КБ «Приватбанк».

Посилаючись на те, що відповідачі добровільно не бажають звільнити вказаний вище будинок, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило позов задовольнити.

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від й22 грудня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині обґрунтування. В іншій частині судове рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове ирішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду першої інстанції у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, застосувавши норми ст. ст. 109, 110, 114, 115, 116 ЖК Української РСР, виходив із відсутності передбачених законом підстав для виселення відповідачів із спірного жилого будинку без надання їміншого постійного житла.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, виключив із його обґрунтування посилання на норми ст. ст. 110, 114, 116 ЖК Української РСР.

У решті апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції.

Висновки апеляційного суду є правильними, відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом правильно застосовані, та з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Зокрема, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними зарахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Встановивши, що передане в іпотеку нерухоме майно придбано не за рахунок кредиту банку, а належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Криничанською селищною радою Криничанського району Дніпропетровської області 29 травня 2003 року, та виходячи із того, що позивачем не надана адреса жилого приміщення, яке надається відповідачам після виселення зі спірного будинку, суди правильно дійшли висновку про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року у незміненій при перегляді апеляційним судом частині та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.П. Штелик