Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретарів Худякова Н.А., Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного авіаційного підприємства «Україна» про поновлення на роботі, стягнення коштів та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 25.11.2014 року звернулась до суду з позовом до Державного авіаційного підприємства "Україна" про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі на посаді старшого бортпровідника-інструктора в ДАП «Україна», стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та витрат на перенавчання і отримання сертифікації в навчальному центрі «Хорс» та продовження медичної сертифікації.

Вимоги мотивовані тим, що 19.07.1991 року відповідно до наказу № 527/л вона була прийнята на посаду бортпровідника до Бориспільського об"єднаного авіазагону Українського об"єднання цивільної авіації. З 09.09.1992 року їй було надано третій клас бортпровідника та з 01.04.1993 року відповідно до наказу № 2/л, у зв"язку з реорганізацією Бориспільського авіапідприємства вона була переведена до Бориспільського державного авіапідприємства Української державної авіакомпанії "Авіалінії України".

З 17.10.1997 року відповідно до наказу № 22 була переведена з Бориспільського ДАП "Авіалінії України" до Державного авіаційного підприємства "Україна", де і працювала до 01.09.2014 року.

Однак наказом № 159/0 від 01.09.2014 року її було звільнено з посади заступника начальника служби бортпровідників льотного комплексу, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв"язку зі скороченням штату.

Своє звільнення вважає незаконним, оскільки відповідачем не було дотримано норми трудового законодавства, а саме: порушено сам порядок звільнення, не запропоновано їй іншу роботу та не враховано переважне право на залишення на роботі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2015 року змінено у частині правового обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову про поновлення на роботі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2015 року в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 25.06.2015 року залишені без змін.

Постановою Верховного Суду України від 25 травня 2016 року ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року, ухвала Апеляційного суду м. Києва від 25 червня 2015 року та рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року скасовані, справа направлена на новий розгляд.

У подальшому у ході розгляду справи позивачка подала змінену позовну заяву, за вимогами якої просить поновити її на посаді заступника начальника служби бортпровідників льотного комплексу в Державному авіаційному підприємстві «Україна» з дати звільнення - 01.09.2014 року, стягнути з відповідача заробітну плату за весь час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2014 року по дату винесення остаточного рішення та стягнути з відповідача понесені нею витрати на перенавчання та отримання сертифікації в навчальному центрі «Хорс» та продовження медичної сертифікації за вимогою відповідача у розмірі 3 171,39 грн. (а.с. 9-13, т. 3).

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_2 підтримали позов зі зміненими вимогами та викладені у заявах обставини.

Представник відповідача ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях, посилаючись на необґрунтованість вимог та дотримання Державним авіаційним підприємством «Україна» положень трудового законодавства при звільненні позивача (а.с. 22-27, т. 3).

Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

З матеріалів справи та пояснень учасників судового засідання убачається, що 19.07.1991 року відповідно до наказу № 527/л ОСОБА_1 була прийнята на посаду бортпровідника до Бориспільського об"єднаного авіазагону Українського об"єднання цивільної авіації (а.с. 20, т.1).

09.09.1992 року позивачу було надано третій клас бортпровідника та 01.04.1993 року відповідно до наказу № 2/л, у зв"язку з реорганізацією Бориспільського авіапідприємства, переведено до Бориспільського державного авіапідприємства Української державної авіакомпанії "Авіалінії України".

З 17.10.1997 року, відповідно до наказу № 22, ОСОБА_1 була переведена з Бориспільського ДАП "Авіалінії України" до Державного авіаційного підприємства "Україна", де і працювала до 01.09.2014 року.

За період роботи у ДАП "Україна" позивачка 01.02.2003 року отримала 2 клас бортпровідника, 01.06.2004 року - 1 клас бортпровідника; 22.06.2005 року була переведена на посаду старшого бортпровідника, 22.10.2010 року - на посаду бортпровідника-інструктора служби бортпровідників льотного комплексу, а 06.07.2011 року - заступника начальника служби бортпровідників льотного комплексу.

20 березня 2014 року Державне управління справами повідомило ДАП «Україна», що на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету» від 01.03.2014 року № 63 управлінням запропоновано Кабінету Міністрів України залишити для виконання спеціальних авіаперевезень п'ять повітряних суден ДАП «Україна»: три літаки (Airbus A-319-115, Ан-74ТК-300Д, Ан-148-100) та два вертольоти (Мі-8МТВ-1 2002 та 2003 років випуску), решту повітряних суден планується передати з управління ДУС або списати в найкоротший термін. Для здійснення експлуатації п'ятьох вказаних повітряних суден просило ДАП «Україна» вжити невідкладних заходів щодо суттєвого зменшення видатків на утримання підприємства, оптимізувати структуру та штатний розпис ДАП «Україна» шляхом зменшення персоналу до мінімальної необхідної кількості, яка може забезпечувати виробничий процес підприємства (а.с. 220, т. 1).

Наказом ДАП «Україна» від 15.05.2014 року № 136 введено в дію з 15 травня 2014 року нову організаційну структуру та новий штатний розпис ДАП «Україна», затверджені 07 травня 2014 року та погоджені 14.05.2014 року Державним управлінням справами, начальнику відділу кадрів доручено забезпечити згідно з вимогами чинного законодавства проведення змін у особовому складі підприємства відповідно до нового штатного розпису на підставі результатів комісії по вивільненню працівників у зв'язку зі скороченням, яка створена наказом від 28 березня 2014 року № 93 «Про утворення тимчасової комісії ДАП «Україна», скасовано штатний розпис ДАП «Україна, введений в дію з 01 грудня 2013 року, та зміни до нього (а.с. 214, т.1).

Згідно наказу ДАП «Україна» від 21.05.2014 року № 140 наказано скоротити з 15 травня 2014 року, у тому числі 16 бортпровідників.

28 травня 2014 року ОСОБА_1 під підпис попереджено про майбутнє звільнення із 08 серпня 2014 року на підставі наказів ДАП «Україна» від 15.05.2014 року № 136 «Про введення в дію нової організаційної структури та штатного розпису ДАП «Україна» та від 21.05.2014 року № 140 «Про попередження працівників про заплановане вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці» (а. с. 18, т. 1).

При цьому, згідно протоколу засідання тимчасової комісії від 21 липня 2014 року № 13 ДАП на роботі в службі бортпровідників було запропоновано посади начальнику служби - ОСОБА_5, старшому бортпровіднику-інструктору - ОСОБА_6, старшому бортпровіднику-інструктору з процедур і стандартів - ОСОБА_7, старшим бортпровідникам: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, бортпровідникам: ОСОБА_14 (період відпустки по догляду за дитиною ОСОБА_15.), ОСОБА_16 ( у зв'язку з вагітністю та пологами та періодом відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_17.), ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_15, ОСОБА_17 та ОСОБА_23 (а.с. 106-111, т.1).

Наказом від 01 вересня 2014 року № 159/о «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено з роботи 01.09.2014 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а. с. 19, т. 1).

Враховуючи доводи позивачки у частині порушення порядку звільнення за п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 40 КЗпП України та порядку попередження про майбутнє звільнення (вивільнення) із займаної посади за ст. 49-2 КЗпП України, суд бере до уваги наступне.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників у разі, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 49-2 КЗпП України регламентовано, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Згідно положень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 зі змінами, при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, необхідно виходити з того, що працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише за відсутності такої роботи - інша наявна робота.

Як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 р. № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Статтею 141 КЗпП України визначено обов'язок власника або уповноваженого ним органу правильно організовувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності.

Аналізуючи положення ст. 40 КЗпП України в системному зв'язку з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 суд вважає, що безумовним правом власника або уповноваженого ним органу є можливість визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств та їх об'єднань. Однак, незалежно від того, закріплене таке право законодавчо чи ні, право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним органу. Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов'язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але він не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, оскільки власник має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис. Причому, власник на свій розсуд має право чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад, при цьому повинні додержуватися правила щодо переведення звільнених працівників на іншу роботу за наявності вакантних робочих місць (посад) і згоди працівників, а також правила про завчасне сповіщення (ч. 3 ст. 22 Закону "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності").

Судом безспірно встановлено факт реальної вимушеної зміни організаційної структури та штатного розпису в ДАП «Україна».

Як зазначено вище, ОСОБА_1 28 травня 2014 року під підпис було попереджено про майбутнє звільнення з 08 серпня 2014 року на підставі наказів ДАП «Україна» «Про введення в дію нової організаційної структури та штатного розпису ДАП «Україна» від 15.05.2014 року № 136 та «Про попередження працівників про заплановане вивільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці» від 21.05.2014 року № 140 (а. с. 18, т. 1).

Згідно протоколу засідання тимчасової комісії від 21 липня 2014 року № 13, утвореної відповідно до наказу ДАП «Україна» від 28 березня 2014 року № 93, розглянуто клопотання заступника генерального директора щодо працевлаштування працівників служб, у тому числі служби бортпровідників льотного комплексу у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та постановлено у зв'язку із відсутністю посад за відповідною професією (спеціальністю) на дату проведення засідання комісії, звільнити за п. 1 ст. 40 КЗпП України заступника начальника служби бортпровідників ОСОБА_1.(а. с. 106-111, т. 1).

В період з 06.08.2014 року по 30.08.2014 року позивачка перебувала у відпустці.

Наказом від 01 вересня 2014 року № 159/о «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено з роботи 01.09.2014 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України саме на підставі протоколу засідання комісії від 21.07.2014 року № 13 (а. с. 19, т.1).

З пояснень учасників судового засідання та з матеріалів справи судом встановлено порушення відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України, оскільки одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва позивачці не було запропоновано наявні вакантні посади, що відповідали освіті, посаді та кваліфікації позивачки, які були на підприємстві, що підтверджується протоколом № 13 від 21 липня 2014 року, штатним розкладом від 15 травня 2014 року та змінами до штатного розкладу від 19 червня 2014 року.

Так, за вказаними документами, зокрема станом на 21 липня 2014 року були наявні дві вакантні посади старших бортпровідників та три посади бортпровідників, які позивачці могли бути запропоновані за її кваліфікацією.

За штатним розкладом від 15 травня 2014 року було 8 старших бортпровідників, за змінами до штатного розкладу мало бути залишено 6 старших бортпровідників.

За даними протоколу № 13 було звільнено 4 старших бортпровідника, отже штат старших бортпровідників був не укомплектований на 2 посади старших бортпровідників.

Відповідно до цих же даних, за старим штатним розкладом було 5 бортпровідників, а за новим штатним розкладом мало бути залишено 8 бортпровідників, отже було ще три вакантні посади бортпровідників.

Проте, жодна вакантна посада в службі бортпровідників не була запропонована позивачці, а лише констатовано відсутність саме посади заступника начальника служби бортпровідників льотного комплексу, хоча ОСОБА_1 30.05.2014 року подавала заяву до канцелярії ДАП «Україна» за вхідним номером 832/01-15, у якій вказувала на своє переважне право на залишенні на роботі та просила залишити працювати в службі бортпровідників льотного комплексу в ДАП «Україна». Також 05.08.2014 року позивачка подавала заяву до канцелярії ДАП «Україна» за вхідним номером 1274/01-15, у якій вказувала на своє переважне право на залишенні на роботі та просила розглянути її кандидатуру на посаду старшого бортпровідника-інструктора з навчання в ДАП «Україна», ще 05.08.2014 року подавала заяву до канцелярії ДАП «Україна» за вхідним номером 1279/01-15, у якій просила призначити її на посаду старшого бортпровідника інструктора з навчання служби бортпровідників льотного загону льотного комплексу в ДАП «Україна» (а.с. 112-114, т. 1).

Постановою Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у даній справі при скасуванні постановлених судами всіх інстанцій рішень висловлено правову позицію, відповідно якої: «Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємтві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо.

За наявності вакантних посад на підприємстві, жодна з них на порушення вищезазначених вимог закону не була запропонована позивачці, а лише було констатовано відсутність саме посади заступника начальника служби бортпровідників льотного комплексу» (а.с. 301, т. 2).

Під час розгляду справи відповідачем суду не надано будь-яких доказів того, що вищенаведені посади не були вакантними. Суд також не може прийняти до уваги пояснення представника відповідача, як на підставу для відмови у задоволенні позову, посилання на те, що позивачці разом з попередженням надавались на ознайомлення наказ про введення в дію нової організаційної структури та штатного розпису ДАП «України» і безпосередньо новий штатний розпис підприємства, що заперечується ОСОБА_1, до того ж весь список посад у штатному розписі не являється підтвердженням належного ознайомлення працівника з переліком саме наявних вакантних посад на підприємстві.

Ще зі спірних правовідносин Верховним Судом України висловлена правова позиція у постанові від 01.04.2015 року по справі № 6-40цс15, відповідно якої: «частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами першою та третьою статті 492 цього Кодексу про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-491цс15.

Порушення зазначеного порядку щодо пропонування працівнику іншої роботи при звільненні у зв'язку зі змінами в організації виробництва є підставою для поновлення працівника на роботі.

Отже, вимоги позивачки у частині поновлення її на посаді заступника начальника служби бортпровідників льотного комплексу в ДАП «Україна» з 01 вересня 2014 року підлягають задоволенню, так як знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

У зв'язку з цим суд не вирішує питання у частині обґрунтування позову з посиланням на переважне право ОСОБА_1 на залишенні на роботі при вивільненні працівників через зміни в організації виробництва і праці, оскільки порушення відповідачем визначеного трудовим законодавством порядку вивільнення позивачки (ст. 49-2 КЗпП України) є самостійною та безумовною підставою для її поновлення на роботі.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до моменту його звільнення на займаній посаді.

Згідно ст. 235 КЗпП України, з ДАП «Україна» на користь ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

При цьому судом встановлено, що позивачка з 29.01.2016 року працевлаштована у ТОВ «Медичний центр «Добробут-дитинство», де за період з 29.01.2016 року по вересень 2016 року отримала заробітну плату на загальну суму 11 285 грн. 14 коп.

Відповідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 р. № 9, при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога

по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Відповідачем суду надана довідка про доходи ОСОБА_1, відповідно якої заробітна плата позивачки у ДАП «Україна» перед її звільненням у травні 2014 року становила 7 576 грн. за 19 відпрацьованих днів та у червні 2014 року 1 904 грн. 22 коп. за 5 відпрацьованих дні (а.с. 43, т.3).

Отже, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 395 грн. 01 коп. ((7 576 грн. + 1 904,22 грн.) : (19 + 5)).

Період з часу звільнення позивачки на час ухвалення рішення - з 02.09.2014 року по 20.10.2016 року включає 537 робочих днів.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу за вказаний період з урахуванням отриманої позивачкою заробітної плати становить у розмірі 200 835 грн. 23 коп. (212 120 грн. 37 коп. - 11 285 грн. 14 коп.), яку слід стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1

Вимоги у частині стягнення з відповідача сплачених позивачкою витрат на перенавчання і отримання сертифікації у навчальному центрі «Хорс» та продовження медичної сертифікації у розмірі 3 171,39 грн. суд вважає, що задоволенню не підлягають, оскільки нормами трудового законодавства, на які посилається позивачка, не передбачено можливості стягнення з роботодавця понесених працівником витрат по навчанню, до того ж ОСОБА_1 таке навчання проходила з власної ініціативи.

За викладених обставин позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку з відповідача на користь позивачки у розмірі 4 740 грн. 11 коп. підлягає негайному виконанню.

Згідно положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 654 грн.

Керуючись ст. ст. 40, 49-2, 141, 232, 235 КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 р. № 9, правовими позиціями Верховного Суду України від 25.05.2016 року у даній справі № 6-3048цс15; від 01.04.2015 року у справі № 6-40цс15; від 01.07.2015 року у справі № 6-491цс15; ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 88, 208, 215, 218, 367 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В

Позов ОСОБА_1 до Державного авіаційного підприємства «Україна» про поновлення на роботі, стягнення коштів та середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника служби бортпровідників льотного комплексу в Державному авіаційному підприємстві «Україна» з 01 вересня 2014 року.

Стягнути з Державного авіаційного підприємства «Україна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 200 835 (двісті тисяч вісімсот тридцять п'ять) грн. 23 коп.

У решті заявлених вимог відмовити.

Стягнути з Державного авіаційного підприємства «Україна» на користь держави судовий збір в сумі 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн.

Рішення у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку з Державного авіаційного підприємства «Україна» на користь ОСОБА_1 у розмірі 4 740 (чотири тисячі сімсот сорок) грн. 11 коп. підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя