Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю представника позивачки,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а :

12 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Рішенням Здолбунівського районного суду від 26 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивачка посилалася на те, що вона є фізичною собою-підприємцем, її матеріальне становище є важким, оскільки розмір її доходу є незначним. Висновок місцевого суду про те, що малолітній син сторін ОСОБА_3 проживає у сімї відповідача та повністю знаходиться на його утриманні, є помилковим.

Дитина дійсно з грудня 2015 року зареєстрована за місцем проживання відповідача у м. Здолбунові на АДРЕСА_1. Підставою для такої перереєстрації місця проживання дитини стало те, що її батькам було потрібно оформити субсидію.

Довідки, на які покликається суд, свідчать лише про місце реєстрації дитини, а не про її фактичне місце проживання.

Відповідач працює, має постійний заробіток, а тому може сплачувати аліменти на дитину.

Покликаючись на ці обставини, позивачка рішення місцевого суду вважала незаконним та необґрунтованим і просила апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення її позову.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки надав пояснення в межах доводів апеляційної скарги та предявленого ОСОБА_1 позову, повністю їх підтримавши.

Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, незважаючи на визнання колегією суддів його явки обовязковою, в судові засідання апеляційного суду жодного разу не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, натомість надав колегії суддів заяву від 17 лютого 2016 року, в якій визнав обставини, що викладені ОСОБА_1 у позовній заяві, визнав предявлений нею позов та погодився сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 30 % від свого заробітку (доходу).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалене місцевим судом рішення скасуванню з ухваленням у справі апеляційним судом нового рішення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зі справи видно, що 26 травня 2007 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, від якого 21 червня 2008 року у сторін народився син ОСОБА_3 (а. с. 4, 5).

Предявивши даний позов до відповідача, позивачка обґрунтовувала його обставинами, зазначеними нею у позовній заяві, і просила суд про стягнення щомісячних аліментів на малолітню дитину у розмірі 30 % від заробітку (доходу) відповідача (а. с. 1-2).

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Статтею 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2016 рік установлено, що у 2016 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2016 року визначений у розмірі 1 455 грн., з 1 травня 2016 року буде складати 1 531 грн., а з 1 грудня 2016 року 1 637 грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач працює начальником сектору Здолбунівського відділення поліції Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Рівненській області (а. с. 26-27), де отримує щомісячне грошове забезпечення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ствердив, що відповідач ОСОБА_2 в його присутності написав заяву від 17 лютого 2016 року, в якій визнав обставини, що викладені ОСОБА_1 у позовній заяві, визнав предявлений позов та погодився сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 30 % від свого заробітку (доходу) (а. с. 48).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи.

Тому з урахуванням викладеного рішення місцевого суду підлягає скасуванню.

Зважаючи на встановлені вище фактичні обставини справи, які визнані сторонами, та відповідно до викладених вимог закону апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 30 % заробітку (доходу) відповідача.

Керуючись ст.ст. 141, 180-184, 191 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Здолбунівського районного суду від 26 січня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячні аліменти у розмірі 30 % його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 січня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь спеціального фонду Державного бюджету України для Апеляційного суду Рівненської області судовий збір у сумі 1 157 (одна тисяча сто пятдесят сім) грн. 52 коп.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: