Справа № 629/2786/16-ц
Номер провадження 2/629/1362/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.10.2016 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого-судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Соколенко О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лозова, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вони є власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Крім них в квартирі зареєстрований відповідач по справі. Відповідач тривалий час, а саме з 2008 року в спірній квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, про що свідчать дані особистого рахунку, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. В зв'язку з чим просить визнати відповідача по справі таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме спірною квартирою.
Позивачі в судове засідання не з'явились, але надали суду заяви в яких просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Крім цього не заперечували проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача по справі, наслідки ухвалення заочного рішення їм відомі та зрозумілі.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки про його виклик до суду, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивачів, наданої у заявах, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.
Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 08 грудня 2006 року виданого Панютинською селищною радою позивачі набули право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.
В даній квартирі зареєстровані позивачі, відповідач - ОСОБА_3 що підтверджується довідкою, виданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС України у Харківській області від 22.07.2016 року.
Відповідач по справі з 2009 року в спірній квартирі не проживає, він забрав всі свої особисті речі та вибув на інше постійне місце проживання, де і мешкає по теперішній час.
Вибуваючи з постійного місця проживання, відповідач ніяких претензій на житло не мав.
Відповідач з 2009 року в квартиру не з'являлася. Всі обов'язки пов'язані з договором найму житлового майна виконують позивачі по справі.
Факт не проживання відповідача по справі в квартирі АДРЕСА_1 з 2009 року вбачається з актів не проживання засвідчених секретарем Панютинської селищної ради 11.07.2016 року, згідно яких в квартирі за вищевказаною адресою ОСОБА_3 не проживає.
Позивачі, як власники квартири, ніяких договорів (оренди, найму чи піднайму) з відповідачем не укладали, ніяких обов'язків перед ним не мають.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Вказана стаття встановлює право власника житла на власний розсуд визначати, хто має право в ньому проживати.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені.
Відповідач в даному разі своїм протиправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності, а саме неможливість оформлення субсидії по оплаті комунальних послуг та нарахування комунальних послуг, якими позивачі не користуються, але повинні сплачувати з вини відповідача, тощо.
Позивачі ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинили, за захистом порушеного права на проживання відповідач не звертався, особистих речей, майна, яке належить відповідачу в квартирі не має.
Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
Відповідно до ст. 405 ЦК України особа втрачає право на користування житлом, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає в квартирі більш ніж один рік, отже з цього моменту він втратив право користування жилим приміщенням.
За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 167 ЖК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.А. Смірнова