Справа №485/1732/15-ц 06.04.2016 06.04.2016 06.04.2016
Провадження №22-ц/784/854/16
Справа 485/1732/15-ц
Провадження №22ц/784/854/16
Категорія 47 Головуючий у 1 - й інстанції: ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
УХВАЛА

іменем України

06 квітня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Лисенка П.П., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання: Тищенком Л.С.,

за участю: ОСОБА_3 представника позивача та ОСОБА_4 представника ТОВ «Придніпровське»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровське»

на рішення Снігурівського районного суду від 19 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровське», треті особи - відділ Держкомзему у Снігурівському районі Миколаївської області, Державна реєстраційна служба Снігурівського районного управління юстиції, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Придніпровське» (далі ТОВ «Придніпровське»), треті особи - відділ Держкомзему у Снігурівському районі Миколаївської області, Державна реєстраційна служба Снігурівського районного управління юстиції, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Позивач зазначав, що він є спадкоємцем земельної ділянки площею 6,2964 га, розташованої в межах території Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, кадастровий номер :05:000:0013, після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 25 червня 2013 року.

На вказану земельну ділянку він уклав договір оренди з ТОВ "Колос". Однак при реєстрації договору оренди земельної ділянки, укладеного із ТОВ « Колос», виявилося, що право оренди на вказану земельну ділянку зареєстровано за ТОВ "Придніпровське" на підставі договору оренди від 09 квітня 2013 року, укладеного між останнім та ОСОБА_6

Мотивуючи свої вимоги, позивач зазначав, що його мати ОСОБА_6 договір оренди земельної ділянки не підписувала.

Посилаючись на наведені обставини, а також не те, що договір оренди земельної ділянки із ТОВ «Придніпровське» його мати ОСОБА_6 не підписувала, позивач на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України просив визнати його недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Снігурівського районного суду від 19 лютого 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Постановлено визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 09 квітня 2013 року між ОСОБА_6 та ТОВ "Придніпровський", та скасувати його державну реєстрацію.

Стягнуто з ТОВ "Придніпровський" на користь позивача 487 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору та 900 грн. 48 коп. витрат по сплаті вартості судової почеркознавчої експертизи.

В апеляційній скарзі представник ТОВ "Придніпровський", не погоджуючись з висновками суду першої інстанції стосовно наявності підстав для визнання угоди недійсною, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неналежну оцінку наявних у справі доказів.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід відхилити із таких підстав.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, дійсним є договір, який відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Вважається, що правочин вчинено у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в документі та підписано сторонами (ст.207 ЦК).

Статтями 14, 20 Закону України «Про оренду землі» ( далі - ОСОБА_6) передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі та підлягає державній реєстрації

Відсутність у договорі хоча б однієї із істотних умов договору оренди земельної ділянки також, відповідно до приписів ч. 2 ст.15 Закону, є підставою для визнання такої угоди недійсною.

Перелік істотних умов договору оренди земельної ділянки наведено в ч. 1 ст. 15 Закону.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 на праві приватної власності належала земельна ділянка загальною площею 7,36 га, кадастровий номер :05:000:0013, яка розташована на території Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 548244 від 25 липня 2005 року (а.с.35).

В матеріалах справи наявна копія договору оренди земельної ділянки від 09 квітня 2013 року, згідно якого ОСОБА_6 передала в оренду ТОВ "Придніпровське" земельну ділянку, яка розташована на території Новотимофіївської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, терміном на 10 років (а.с.9-10).

25 червня 2013 року ОСОБА_6 померла (а.с.6).

07 листопада 2013 року спірний договір зареєстровано реєстраційною службою Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, про що було надано Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.24).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року вказану земельну ділянку успадкував її син ОСОБА_5 (а.с.6), зареєструвавши своє право власності на неї у Державному реєстрі прав на нерухоме майно 24 березня 2015 року (а.с.7).

В 2015 році ОСОБА_5 на підставі договору оренди передав зазначену земельну ділянку в оренду ТОВ «Колос». В реєстрації права оренди за орендарем ТОВ «Колос» було відмовлено у звязку наявністю зареєстрованого права оренди на зазначену земельну ділянку за іншим орендарем - ТОВ "Придніпровське» (а.с.8).

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи від 14 січня 2016 року, складеного експертом Миколаївського науково дослідного експертно криміналістичного центру МВС України, підпис ОСОБА_6 у графі «Орендодавець» оспорюваного договору оренди земельної ділянки від 09 квітня 2013 року, виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 16 Закону визначено, що укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Наведені обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 довів належними доказами, як це передбачено ст. ст. 59, 60 ЦПК України, що оспорюваний договір оренди землі його мати ОСОБА_6 не підписувала.

Таким чином, відсутність підпису орендодавця ОСОБА_6 на спірному договорі оренди свідчить про відсутність волевиявлення останньої щодо його укладення. А тому відповідно до ст. 15 Закону, ст. 215 ЦК України це є підставою для визнання оспорюваної угоди недійсною.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції на підставі належної оцінки наданих сторонами доказів дійшов правильного висновку про відсутність у ОСОБА_6 вільного волевиявлення на укладення оспорюваної угоди. А тому на підставі ч.3 ст. 203 ЦК України обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував показів свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стосовно того, що оспорюваний договір підписала особисто ОСОБА_6, не підлягають задоволенню, оскільки судом у відповідності до ст. 212 ЦПК України дана належна правова оцінка наявним у справі доказам, у тому числі і показам свідків. При цьому суд правильно послався на те, що наявний у справі висновок судової почеркознавчої експертизи може бути спростований лише письмовими доказами, оскільки за змістом абзацу другого частини першої ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правовочину, а й факт його вчинення.

З врахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ТОВ «Придніпровське» відхилити, а рішення Снігурівського районного суду від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: К.О. Буренкова

Судді П.П. Лисенко

ОСОБА_9