Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2522/14-ц

29 березня 2016 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківскої області

в складі: головуючого - судді - Грещука Р.П.

секретаря - Клекот Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

її представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

22.10.2014 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники позовні вимоги підтримали з підстав, наведних в позовній заяві, просять суд постановити рішення, яким поновити строк позовної давності на захист порушеного права, який було пропущено з поважних причин.

Визнати недійсним договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянської РДНК ОСОБА_7 09.08.2011 року та зареєстрований в реєстрі за №1982, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні заявлений позов не визнала, заперечує в його задоволенні.

Суду пояснила, що укладений 09.08.2011 року договір дарування земельної ділянки площею 0,0560 га, що в с. Назавизів, ур. Мочило, Надвірнянського району Івано-Франківської області і посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського РНО ОСОБА_7 є законним, оскільки це була воля її сестри ОСОБА_1, яка є психічно здоровою, усвідомлювала значення своїх дій при підписанні даного правочину. Стверджує, що в цей день вони з сестрою були в нотаріуса ОСОБА_7, сестра власноручно підписала договір дарування вказаної земельної ділянки як дарувальник, вона підписала його- як обдарована, нотаріус засвідчив цей договір, перевіривши перед тим їх особи та розясниши їхні права як сторін договору.

Зазначає, що це родичі(брат та сини) впливають на ОСОБА_1 та заставляють говорити, що договір дарування вона не підписувала.

Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Таку ж саму позицію підтримала в судовому засіданні і представник відповідача ОСОБА_6 -ОСОБА_4

Просить суд залишити позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представників, відповідача, її представників, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.56, 60 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, зясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Назавизівської с/ради №12-9/2007 від 06.06.2007 року ОСОБА_1 у власність було передано земельну ділянку площею 0,0560 га. кадастровий номер :02:003:0035, яка знаходиться в с.Назавизів ур. Мочило, Надвірнянського району, Івано-Франківської області з цільовим призначенням -для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного рішення 20.05.2011 року Управлінням Держкомзему в Надвірнянському районі ОСОБА_1 було видано державний акт на дану земельну ділянку серії ЯЛ №281723.

Зясовано також, що 09.08.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування земельної ділянки площею 0,0560 га. кадастровий номер :02:003:0035, яка знаходиться в с.Назавизів ур. Мочило, Надвірнянського району, Івано-Франківської області з цільовим призначенням- для ведення особистого селянського господарства. Дана обставина підтверджується оглянутим в судовому засіданні договором дарування, копія якого долучена до матеріалів справи.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 стверджує, що не укладала та не підписувала ніякого договору дарування, оскільки наміру відчуджувати свою земельну ділянку у неї не було. Стверджує, що її підпис в договорі дарування є підроблений.

Однак, як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_7- приватний нотаріус Надвірнянського РНО, який посвідчував оспорюваних договір, позивач ОСОБА_1 з відповідачем ОСОБА_6 особисто прийшли в нотаріальну контору та знаходилися там весь час, протягом якого посвідчувався договір дарування, стан здоров'я позивача дозволяв їй укладати договір дарування. Під час укладення договору дарування в нотаріальній конторі позивачу було роз'яснено зміст укладуваного договору, його наслідки, її права та обов'язки. Позивач добре розуміла значення своїх дій та наслідки вчинення договору дарування земельної ділянки, що їй належала. Будь-яких умов позивач не ставила, тому договір і був посвідчений. Сторони договору-Іроденко Г.В. та ОСОБА_6 всі необхідні документи підписали особисто. Після вчинення всіх дій щодо посвідчення договору дарування, він віддав їм примірники документів.

Крім того зазначив, що при укладанні даного договору у нього, як нотаріуса, не виникало жодних сумнівів щодо особистого волевиявлення ОСОБА_1 подарувати вказану земельну ділянку своїй сестрі - ОСОБА_6

Згідно ч. 4 ст. 722 ЦК України прийняття обдарованим документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів, тощо) є прийняттям дарунка.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Предметом договору, згдно ст.718 ЦК України можуть бути і нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, відповідно до ст.719 ЦК України. Як визначено в ст.720 ЦК України, сторони у договорі дарування можуть бути фізичні особи.

Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього у обдарованого, тобто, правовою метою договору дарування є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Чинне законодавство України не забороняє родичам укладати будь-які правочини, в тому числі договори дарування між собою.

Як вбачається з п. 8 договору дарування земельної ділянки, оригінал якого оглянутий судом в судовому засіданні, дарувальник стверджує, що даний договір не порушує прав малолітніх, неповнолітніх та осіб похилого віку. Сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними або обмежено дієздатними, укладання даного договору відповідає їхнім інтересам, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому.

З тексту оспорюваного договору дарування також видно, що сторони підтвердили, що договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру удаваної угоди, що обумовлене ними волевиявлення кожного з них було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, про що зазначено в п. 10,18 договору дарування.

Вказані обставини підтверджені в судовому засіданні поясненнями відповідача, її представників, показаннями нотаріуса ОСОБА_7 та не спростовані в судовому засіданні позивачем та її представниками.

З висновку експерта №09/03-200 від 21.12.2015 року, проведеної згідно ухвали суду судової почеркознавчої експертизи вбачається, що вирішити питання чи підпис в договорі дарування земельної ділянки від 09.08.2011 року, який посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського РНО Івано-Франківської області ОСОБА_7 виконаний ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жит. ІНФОРМАЦІЯ_2, ід.н. НОМЕР_1 особисто чи іншою особою не є можливим, так як при порівнянні в жодному випадку не було виявленого стійкого комплексу ознак достатнього для вирішення питання про відсутність чи наявність тотожності, оскільки підпис в графі: «Дарувальник» у договорі дарування земельної ділянки від 09.08.2011 року виконаний під впливом на виконавця цього підпису якихось збиваючих факторів, імовірніше за все, природного характеру ( до яких можуть відноситись похилий чи старечий вік виконавця, його хворобливий стан).

Відмовляючи в позові, суд виходить із того, що оспорюваний договір дарування на час укладення відповідав внутрішній волі позивачки ОСОБА_1, а її похилий вік не може може бути аргументом для сумнівів в її волевиявленні, в розумінні ст. ст. 203, 717 ЦК України.

Доказів того, у позивачки ОСОБА_1 було відсутнє волевиявлення під час укладення нею договору дарування, а також, що хтось інший його за неї підписав, стороною позивача не надано.

Суд оцінює критично показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2, які вказують на те, що позивач ОСОБА_1 нічого їм не говорила про наміри відчуджувати земельну ділянку, а також про те, що вона була в нотаріуса, що дає підстави стверджувати, що вона не могла підписувати договору дарування земельної ділянки, а отже вказаний договір був оформлений відповідачем ОСОБА_6 на підставі викрадений документів без її участі, оскільки такі їхні показання обєктивно нічим, окрім слів, не підтверджені, тобто є голослівними.

Разом з тим, свідок ОСОБА_8 не заперечує, що його мати ОСОБА_1- позивач по справі свій підпис ставити вміла.

Як констатовано в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 6.11. 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" слід звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК ( 435-15 ) не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у цивільному кодексі визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, оцінюючи досліджені в судовому засіданні зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що під час укладення договору дарування земельної ділянки воля позивачки відповідала її внутрішньому волевиявленню, договір укладено з дотриманням вимог закону, тому підстав для визнання договору дарування земельної ділянки недійсним -немає.

Керуючись, ст. 203, 319, 717, 718, 719, 720, 722 ЦК України , на підставі ст.ст. 3, 4, 10, 57-60, 209, 212-215,218,223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Івано-Франківської області через Надвірнянський районний суд.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення виготовлено 01.04.2016 року.