Єдиний унікальний номер 243/7365/16-ц
Провадження номер 2/243/3709/2016
І м е н е м У к р а ї н и
«21» жовтня 2016 року м. Слов'янськ
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Чемодурової Н.О.,
при секретарях Кобець О.М., П.Б. Жмарьові.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Слов'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент державної виконавчої служби України про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
07 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент державної виконавчої служби України про стягнення заборгованості по заробітній платі, мотивуючи свої вимоги наступним. Він працював майстром зміни цеху ділянки ТФК цеху фосфорних продуктів ВАТ «Содовий завод» в період з 27 червня 1974 року по 03 лютого 1999 року. На протязі значного часу, позивач звертався до відповідача з вимогою виплатити заборгованість по заробітній платі, але кожний раз отримував відмову, через відсутність нібито коштів.
Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 20 травня 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь позивача, заборгованість по заробітній платі у сумі 1567,77 гривень та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 39270,00 гривень

Зазначив, що на час подання позову відповідача, як юридичну особу, не знято з реєстрації і не ліквідовано відповідно до ухвали Господарського суду Донецької області. 24 січня 2013 року одержано листа №11-05-00801 Фонду Державного майна України в Донецької області про те, що станом на 01.01.2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод». 10 вересня 2013 року колектив працівників ВАТ «Содовий завод» звернувся зі скаргою на невиконання рішень Слов'янського міськрайонного суду до Президента України. 07 жовтня 2013 року ними отримана відповідь з Прокуратури в Донецькій області, відповідно до якої їх колективна скарга направлена до Головного Управління юстиції в Донецькій області за належністю. 18 жовтня 2013 року одержано лист від Державної виконавчої служби України на ім'я ОСОБА_2 (для інформування інших), відповідно до якого постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом.

Керуючись п.7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відділу винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень. У відповідності до ст. 65 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції до 08.03.2011) всі виконавчі документи, згідно акту передачі виконавчих документів від 21 березня 20013 року, передані арбітражному керуючому ВАТ «Содовий завод».

В червні 2016 року він звернувся до ліквідатора заводу ВАТ «Содовий завод» ОСОБА_3 та 22 червня 2016 року він отримав відповідь відповідно до якої рішення Слов'янського міськрайонного суду від 20 травня 2016 року виконати не має можливості, оскільки заборгованість ВАТ «Содовий завод» по боргам по заробітній платі складає станом на 01 червня 2016 року 4 100,0 тис. грн. Через заборгованість ВАТ «Содовий завод» перед кредиторами, в тому числі по заборгованості по заробітній платі, загальною сумою більше 70 млн. грн. було порушена справа про банкрутство ВАТ «Содовий завод».

На даний час на ВАТ «Содовий завод» ситуація не змінилась на краще. Кошти, які надходять на розрахунковий рахунок не достатні для погашення боргів по виконавчим листам.

Зазначив, що за весь час державні органи не вжили заходів щодо сплати заборгованості із заробітної плати та виконання рішень суду, не припинили порушення його права власності протягом тривалого часу. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов'язком держави. Виплату заборгованості по заробітній платі він чекає більше дванадцяти років та за цей час інфляція поглинула нараховану заробітну плату.

Посилаючись на викладене, просив стягнути з Державної казначейської служби України заборгованість по заробітній платі у сумі 1567,77 гривень.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача Державної казначейської служби ОСОБА_4, в судове засідання не з'явився, але надав суду письмові заперечення, відповідно до яких вони не визнають позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Згідно чинного законодавства відповідач має право подавати докази, давати усні та письмові пояснення, наводити свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань та доводів інших учасників процесу. Також відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Казначейство, яке залучено до цієї справи в якості відповідача не в змозі використати зазначені вище права учасника судового процесу, тому що згідно із своїми функціональними обов'язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215 (далі - Положення).

Згідно з Положенням, Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням та не несе відповідальності за дії органів державної влади.

Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов'язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 2 Цивільного кодексу України, самостійним учасником цивільних відносин є Держава Україна.

Відповідно до статті 176 Цивільного кодексу України держава не відповідає за зобов'язаннями створених нею юридичних осіб та юридичні особи не відповідають за зобов'язаннями відповідно держави.

Крім того, згідно зі статтею 96 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що орган Казначейства повинен нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії юридичних осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковими умовами для відшкодування шкоди є: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; наявність вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи викладене вважають, що залучення Казначейства в даному випадку у якості відповідача, є безпідставним, необґрунтованим та надуманим з наступних підстав: відсутні будь-які неправомірні дії з боку Казначейства щодо позивача; відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями Казначейства та завданням шкоди; відсутні матеріальні норми для залучення Казначейства у якості відповідача.

Виконання повноважень щодо обслуговування Державного бюджету України не є підставою для залучення Казначейства у якості відповідача. Казначейство не порушувало прав та законних інтересів позивача, не перебувало з ним у трудових відносинах, несе відповідальність лише за своїми зобов'язаннями, тому виплата заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати не входить до повноважень Казначейства.

До того ж, позивач не вказує на Казначейство, як на порушника своїх прав, тому вважають, що законних підстав вирішувати питання про взаємовідносини між позивачем та Казначейством немає.

Також зазначили, що відповідно до частини 3 статті 80 Господарського кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов'язаннями тільки своїм майном.

Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 3 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами.

Водночас, підприємство, що спричинило виникнення заборгованості по заробітній платі, перебуває в процедурі банкрутства - на стадії ліквідації.

Згідно зі статтею 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. Зокрема, у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута.

На підставі викладеного, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та слухати справу за відсутності представника Казначейства (а.с.24-26).

Представник третьої особи ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності від 30 грудня 2015 року №20.22/589 (а.с.27), у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову ОСОБА_1

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до довідки ВАТ «Содовий завод» №01-23/259 від 01 червня 2016 року, вбачається, що рішення Слов'янського міськрайонного суду від 11 травня 2016 року виконати не має можливості, оскільки заборгованість ВАТ «Содовий завод» по боргам по заробітній платі складає станом на 01 травня 2016 року 4 102,0 тис. грн. Через заборгованість ВАТ «Содовий завод» перед кредиторами, в тому числі по заборгованості по заробітній платі, загальною сумою більше 70 млн. грн. було порушена справа про банкрутство ВАТ «Содовий завод» (а.с.3 зв.б.).

З листа регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області № 11-05-00801 від 24 січня 2013 року вбачається, що станом на 01 січня 2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100% статутного капіталу ВАТ «Содовий завод» (а.с.3).

З листа Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області вбачається, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Слов'янського міськрайонного управління юстиції знеаходилось заведене виконавче провадження про стягнення заборгованості з ВАТ «Содовий завод» (а.с.4).

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2016 року (справа №243/3368/16-ц) позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ВАТ «Содовий завод» заборгованість із заробітньої плати за період з квітня 1998 року по лютий 1999 року, яка станом на 01 березня 2016 року становить 1567,77 гривень, середній заробіток за весь час затримки розрахунки при звільненні за період з 03 лютого 1999 року по 20 травня 2016 року включно у розмірі 39270,00 гривень (а.с.8-13)

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном.

Нормами ст. 619 ЦК України, регулюються правовідносини зобовязального характеру, за якими договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність.

Згідно із ч.1 ст.176 ЦК України розмежування відповідальності за зобовязаннями держави, АРК, територіальних громад та створених ними юридичних осіб - Держава, АРК, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, ст. 176 ЦК України закріплено загальну норму про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобовязаннями та створених ними юридичних осіб. ЦК передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень ч.3 ст. 96 ЦК України згідно з якою юридична особа самостійно відповідає за зобовязаннями юридичної особи, учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобовязаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями його учасника (засновника).

Засновником ВАТ «Содовий завод» є держава в особі Фонду Державного майна України.

Таким чином, правовідносини, які склалися між ВАТ «Содовий завод» та Державою України, - є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника, положення ст. 77 ГК України на правовідносини ВАТ «Содовий завод» та Фонду держмайна України не розповсюджуються, тому Держава Україна в силу ст. 176 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність по боргах ВАТ «Содовий завод», до того ж Фонд держмайна України не являється правонаступником ВАТ «Содовий завод».

Суд констатує ту обставину, що позов подано до Державної казначейської служби України, яка не є засновником ВАТ «Содовий завод» і за своїми повноваженнями не має права самостійно розпоряджатися державними коштами.

Позивач ОСОБА_1 з позовними вимогами до іншого відповідача, ніж Державна казначейська служба України не звертався, вимоги про заміну відповідача не заявляв.

Суд також констатує ту обставину, що позовні вимоги ОСОБА_1, які є предметом даного судового розгляду, є тотожними із вимогами до ВАТ «Содовий завод», вже були предметом судового розгляду і задоволені частково рішенням Словянського міського суду від 20 травня 2016 року

У звязку з викладеним, підстави для задоволення позову стосовно стягнення з відповідача на користь позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів її виплати у суду відсутні, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставні та задоволенню не підлягають.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, а тому їх слід віднести на рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.3, 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент державної виконавчої служби України про стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Апеляційний суд Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 24 жовтня 2016 року

Суддя Н.О. Чемодурова