справа № 198/487/16-ц
провадження № 2/0198/195/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року Юрївський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Юрївка Юрївського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 13 червня 2013 року на території АР Крим померла його мати, ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,038 га, розташованої на території Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області. Вказане майно належало померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю.

Позивач своєчасно у встановлений законом строк звернувся до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не отримав.

Через те, що спадкова права відкрита на території АР Крим, яка віднесена до тимчасово окупованої території України, на даний час позивач не може оформити спадкові права після смерті матері, в звязку з чим змушений звернутись до суду з позовом про визнання за ним в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,038 га, розташовану на території Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити.

Судом встановлено, що 13 червня 2013 року померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АП № 267122, виданого Виконавчим комітетом Іванівської сільської ради Сакського району Автономної Республіки Крим 17 червня 2013 року (а.с. 6).

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,038 га, розташованої на території Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області, яка належала померлій на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ДП № 116566, виданого Юрївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 27 березня 2003 року (а. с. 10).

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_2 згідно зі свідоцтвом про народження серії IV-УР № 108527, виданим 12 липня 1961 року, являється сином ОСОБА_3, тому має право на спадкування у першу чергу (а.с. 7).

За положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 позивач прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Сакської районної державної нотаріальної контори АР Крим, на підставі чого 13 грудня 2013 року заведено спадкову справу № 601/2013 (а.с. 5, 37).

Згідно з Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру відомості про заповіти, видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, спадкові договори, складені спадкодавицею за життя, у реєстрі відсутні (а. с. 37-38). Інший спадкоємець за законом, донька спадкодавиці ОСОБА_4, строк для прийняття спадщини після смерті матері пропустила та на спадщину не претендує, що підтверджується її заявою, завіреною приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстрованою 28 січня 2016 року в реєстрі за № 54 (а.с. 11).

З матеріалів справи також виходить, що на момент смерті ОСОБА_3 жодна особа разом зі спадкодавцем зареєстрована не була (а.с. 46).

Таким чином, ОСОБА_2 у встановленому законом порядку прийняв спадщину, донька померлої, ОСОБА_4, на спадщину не претендує, інших спадкоємців, які мають право на спадкове майно, не виявлено, тому суд доходить висновку, що позивач являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3

Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивач 12 жовтня 2016 року звернувся до Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, однак постановою державного нотаріуса Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено в звязку з тим, що свідоцтво про право на спадщину видається за місцем відкриття спадщини (а.с. 45).

Враховуючи, що ОСОБА_3 померла на території АР Крим, де відкрито спадщину та заведено спадкову справу, саме державний нотаріус Сакської районної державної нотаріальної контори АР Крим повинен вирішити питання про видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст.ст. 1 та 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя віднесена до тимчасово окупованої території України, яка є її невід'ємною частиною та на яку поширюється дія Конституції України та законів України.

В свою чергу, стаття 4 вказаного закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-які документи, видані органами та їх службовими особами на тимчасово окупованій території, вважаються недійсними та не створюють правових наслідків.

За таких умов навіть у разі отримання свідоцтва про право на спадщину на території АР Крим, позивач не зможе зареєструвати та в подальшому реалізувати своє право власності на спадкове майно, оскільки такий документ не створить ніяких правових наслідків, що унеможливлює оформлення права на спадщину за законом в нотаріальному порядку.

Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом вказаної статті Конвенції держава має позитивні зобовязання з забезпечення захисту майнових прав особи, не зважаючи на відсутність відповідних процедур на національному рівні.

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124).

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належить й визнання права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд враховує, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом, відповідач проти задоволення позову не заперечує, інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, згідно даних Спадкової справи № 601/2013 немає, позивач позбавлений можливості оформити право на спадщину в нотаріальному порядку, тому вважає необхідним визнати за позивачем право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,038 га, розташовану на території Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 15, 321, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57, 59, 60, 209, 212-215, 218, 294ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_2 до Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,038 га, розташовану на території Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 13 червня 2013 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Юрївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.О.Гайдар