АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:22-796-3968/16
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - П'ятничук В.Г. ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про заміну правовідношення , -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, вважаючи, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом до відповідачки, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 16.12.2004 р. між нею та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Однак, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13.02.2014 року право власності на квартиру в порядку спадкування визнано за ОСОБА_5, як спадкоємцем попереднього власника - ОСОБА_6 з підстав встановленого судом факту вибуття майна з володіння попереднього власника поза його волею, та витребувано квартиру з володіння ОСОБА_3 та виселено її разом із сином і матір'ю з квартири. Зважаючи на те, що її права порушено ОСОБА_4, вона обрала спосіб захисту прав - зміною зобов'язання, як це передбачено ст.. 16 ЦК України. З огляду на специфіку правовідносин, що виникли між сторонами, виходить з того, що нею повністю сплачена вартість квартири, припинення правовідносин завдасть істотної шкоди, та, зважаючи на те, що вартість квартир суттєво збільшилась, приймаючи до уваги, що іншого житла у позивача та її сім'ї не має, просила змінити правовідношення за договором купівлі-продажу квартири від 16.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О. 16.12.2004 року шляхом зобов'язання ОСОБА_4 передати ОСОБА_3 однокімнатну квартиру у Шевченківському районі м. Києва площею не менше 42,80 кв. м., протягом місяця з дня набрання рішенням суду законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гавловською І.О.

Відповідно до положень ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами договору ОСОБА_4 взяла на себе зобов'язання передати у власність позивача однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_3 зобов'язалась сплатити за нерухоме майно суму у розмірі 15000 грн.

Судом встановлено і не оспорювалось сторонами, що умови договору виконані, позивач здійснила розрахунок за придбаний товар, відповідач передав майно покупцеві.

Також судом встановлено, що після вчинення угоди ОСОБА_3 разом із родиною проживає у придбаній квартирі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 набула права власності на спірне майно разом із неповнолітньою донькою на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14

Крім того, вироком Апеляційного суду м. Києва від 20.11.2006 р. по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. З ст. 358, ч. 1 ст. 14 п.п. 6,9 ч. 2 ст. 115 КК України, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_6 на договорі купівлі-продажу кв. АДРЕСА_1 18.06.2004 р., який був укладений між ним та ОСОБА_4, ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою, а також те, що дана квартира вибула із володіння ОСОБА_6 в результаті обману та зловживання довірою за попередньою змовою групою осіб.

Також встановлено, що договір купівлі-продажу квартири від 18 червня 2004 року укладений без згоди та за відсутності волевиявлення ОСОБА_6 внаслідок вчинення відносно нього шахрайських дій з боку ОСОБА_11

13 лютого 2014 року Апеляційним судом м. Києва було скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2013 року та ухвалено нове рішення, яким витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5, визнано за ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, виселено ОСОБА_3, її неповнолітнього сина ОСОБА_12 та її матір ОСОБА_13

Таким чином, рішенням суду витребувано спірну квартиру у добросовісного набувача ОСОБА_3 відповідно до положень ст. 388 ЦК України.

За приписами ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Враховуючи викладені обставини, ОСОБА_3 просила захистити її право шляхом зміни правовідносин з відповідачем та зобов'язати останню надати їй однокімнатну квартиру у Шевченківському районі м. Києва.

Згідно зі ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, як зазначив Верховний Суд України у листі від 01.04.2014 р. щодо аналізу практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України.

Укладаючи договір купівлі-продажу сторони визначились з предметом договору, ціною, іншими істотними умовами угоди, умови договору про передачу квартири та коштів за неї сторонами виконано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції не врахував вказівок, наведених Верховним Судом України у листі від 01.04.2014 «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України», а саме, що серед визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України способів захисту цивільних прав, передбачено такі способи захисту як примусове виконання зобов'язання в натурі та зміна правовідношення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено правовідносини, які склалися між сторонами, вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом встановлено, що спірна квартира була витребувана у позивача на користь ОСОБА_5 на підставі ст. 388 ЦК України.

При встановлених обставинах позивач, як добросовісний набувач, має право захистити свої інтереси шляхом пред'явлення позову про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, відшкодування завданої шкоди тощо.

Вимоги про зобов'язання змінити об'єкт купівлі-продажу за договором на аналогічний об'єкт, зокрема, однокімнатну квартиру площею не меншою 42,80 м2 у Шевченківському районі міста Києва не ґрунтується на законі.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх порушених прав.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді