Ухвала

іменем україни

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 вересня 2015 року,

встановила:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 10 лютого 2013 року ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4) та ОСОБА_5 (далі - ОСОБА_5.), діючи умисно, нанесли її сину ОСОБА_6 тілесні ушкодження, після чого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 2

ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого), а ОСОБА_4 та ОСОБА_4 за ч. 2

ст. 296 КК України (хуліганство). Позивач визнана потерпілою, оскільки є матір'ю померлого ОСОБА_6 Вважала, що діями відповідачів їй спричинено матеріальну та моральну шкоду. Посилаючись на зазначене і на підставі ст. ст. 1167, 1168 ЦК України, просила стягнути у солідарному порядку з відповідачів 34 620,13 грн заподіяної матеріальної шкоди та по 1 000 000 грн із кожного моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 вересня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4,

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 983 грн матеріальної шкоди, 100 000 грн моральної шкоди, 1 762, 04 грн витрат на правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5. у дохід держави 1 029,38 грн судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_5. просять скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідачі хуліганськими діями сприяли у вчиненні злочину ОСОБА_8, внаслідок чого від нанесених останнім тяжких тілесних ушкоджень помер ОСОБА_6, що привело до заподіяння позивачці матеріальної та моральної шкоди.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна виходячи з наступного.

Установлено, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2013 року, який змінено, в частині, що стосується покарання, ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області та який набрав законної сили 17 лютого 2014 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5. визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України. Даним вироком установлено, що ОСОБА_4 наніс потерпілому ОСОБА_6 три удари, а ОСОБА_4 жодного. Їх дії кваліфіковано як хуліганство.

Відповідно до ч. 4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 2, 3 постанови № 6 від

27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснив, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими.

За змістом роз'яснень, наданих у п. п. 5, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судам слід мати на увазі, що у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

З аналізу наведеного вбачається, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування як матеріальної так і моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння і заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Стягуючи з ОСОБА_4 та ОСОБА_5. в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду та моральну шкоду, суд вважав доведеним, що неправомірність дій відповідачів та їх вина підтверджується вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, який набрав законної сили.

Погоджуючись з рішенням місцевого суду, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дав належної оцінки наявному у матеріалах справи вироку, не врахував, що відповідачі засуджені за скоєння хуліганства, винним у смерті сина позивача визнано іншу особу - ОСОБА_7

Водночас, ані вироком суду, ані у рішенні суду не встановлено наявність безпосереднього причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд прийшов до передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Викладене свідчить, що при вирішені спору апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданими сторонами доказам, відповідно до них не визначено правовідносини, що виникли між сторонами, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування постановленої апеляційним судом ухвали з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 9 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Колодійчук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська