РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Меуш К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою,

в с т а н о в и в:

03 вересня 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою.

Свої вимоги мотивують тим, що всі вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Кожному належить по 1/5 частині квартири.

На сьогоднішній день ОСОБА_1 проживає в кімнаті площею 9,5 кв. метри.

Між позивачами та відповідачами останні півроку виникають конфлікти з приводу користування житлом, відповідачі чинять перешкоди в користуванні квартирою, мирно вирішити питання щодо визначення порядку користування квартирою вони не можуть, тому змушені звернутися в суд з позовом.

Просять суд ухвалити рішення, яким виділити в користування позивачам кімнату площею 9,5 кв. метри з балконом, а в користування відповідачам - кімнату площею 13,1 кв. метри, інші приміщення залишити в спільному користуванні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, його представник та представник позивача ОСОБА_2 підтримали заявлений позов та просили його задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та його представник пояснили суду, що на даний час ОСОБА_1 в квартирі проживає, після звернення до суду йому надали доступ, але фактично у нього немає ключів, оскільки замки на дверях відповідачами змінювались вже чотири рази. У них постійні конфлікти через користування квартирою, тому він вважає, що в будь-який час його можуть позбавити такого права. Відповідач ОСОБА_5 в квартирі не мешкає і перешкоди чинять інші два відповідачі - ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Представник відповідача ОСОБА_2 пояснила суду, що остання є колишньою дружиною відповідача ОСОБА_5 Вона є співвласником квартири, проте у неї немає ключів від вхідних дверей. Крім того, в квартирі кімната площею 13,1 метри, якою користуються відповідачі, закривається ними на ключ. ОСОБА_2 зараз мешкає за іншою адресою, у неї інша сім'я, проте як співвласник квартири вона має право користуватись квартирою. Позивачі між собою вирішили питання щодо користування кімнатою, яку просять їм виділити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник проти позову заперечують, пояснили суду, що ОСОБА_2 в квартирі давно не проживає. У неї є інша сім'я та інше житло. ОСОБА_1 самовільно зайняв кімнату площею 9,5 кв. метри та зробив перепланування квартири. Йому ніхто не чинить перешкод у користуванні квартирою. Це він поселив у квартиру свою знайому, і коли вони не дали згоди на її реєстрацію в квартирі, вона почала створювати конфлікти. Замки вони не змінювали, і у позивача ОСОБА_1 є ключі. У кімнаті площею 13,1 кв. метри дійсною стоїть замок, і вони її закривають коли йдуть з квартири. У ОСОБА_2 ключів від квартири немає, оскільки вона до квартири не приїздить і ніколи не просила їх надати. Кімната, яку просять виділити собі позивачі перевищує розмір їх частки в спільній власності.

Відповідач ОСОБА_4 підтримав пояснення, надані ОСОБА_3 та її представником.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Подав до суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що кімната, яку просять виділити собі позивачі перевищує розмір їх частки в спільній власності, що порушує умови життя інших співвласників. Конфлікти виникають через те, що їх провокує ОСОБА_1 (а.с. 98-100).

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 перебуває у спільній сумісній власності сторін без визначення часток, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24 жовтня 1994 року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації № 8961 від 24 жовтня 1994 року (а.с. 5).

У квартирі зареєстровані лише три співвласники: ОСОБА_3, її чоловік ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_5 в квартирі не зареєстровані, що підтверджується довідкою КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду солом'янського району м. Києва» ЖЕД № 901 (а.с. 10).

Згідно з технічним паспортом квартира складається з двох житлових кімнат житловою площею 22,6 кв. метри, утому числі площа ізольованих кімнат складає відповідно 9,5 кв. метри та 13,1 кв. метри. Квартира обладнана балконом площею 0,8 кв. метри, який об'єднаний з кімнатою площею 9,5 кв. метри. Загальна площа квартири становить 43,6 кв. метри (а.с. 6-9).

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_5 є синами відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_2 колишня дружина відповідача ОСОБА_5

У судовому засіданні відповідачі підтвердили, що вони заперечують проти визначення конкретного порядку користування жилим приміщенням, оскільки це порушить їх право на житлову площу, так як позивачі просять визначити їм в користування кімнату, що перевищує їх частку в праві власності.

Позивачі заявили позов про визначення конкретного прядку користування жилим приміщенням на підставі ст. 358 ЦК України, посилаючись на те, що кожному з них належить 1/5 частина квартири.

Відповідно до частин 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З наведеної норми вбачається, що визначати порядок користування жилим приміщенням можуть лише співвласники спільної часткової власності.

Поняття і види права спільної власності визначені статтею 355 ЦК України, згідно якої майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

У свідоцтві про право власності на житло від 24 жовтня 1994 року, виданого відділом приватизації Залізничної районної державної адміністрації на підставі розпорядження (наказу) від 24 жовтня 1994 року № 8961 квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної, спільної (сумісної, або часткової) власності ОСОБА_3 та членам її сім'ї ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в рівних долях (а.с. 5).

З цього свідоцтва вбачається, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін у справі, оскільки розмір конкретної частки кожного з них не визначений.

Суду не надано будь-яких належних доказів (та навіть не зазначено про їх наявність) на підтвердження визначення ідеальних часток співвласників у праві спільної сумісної власності, тому не є доведеним належними доказами, що їм належить по 1/5 частці квартири, оскільки таке посилання не відповідає свідоцтву про право власності на житло.

У такому випадку, за відсутності визначення розміру ідеальних часток, у позивачів не виникло право на розпорядження кожним 1/5 частиною спільного майна згідно з законом, тому в задоволенні вимоги про визначення порядку користування житлом слід відмовити.

Позивачі також просять усунути перешкоди в користуванні квартирою з боку відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що мешкають у квартирі.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами 1, 3 ст. 319 ЦК України визначено, що власник полодіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Стаття 321 ЦК України містить положення про те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили, що на кімнаті площею 13, 1 кв. метри встановлено замок. Вони ним користуються та замикають кімнату, коли йдуть з квартири. Також підтвердили, що відповідач ОСОБА_2 не має ключів від спірної квартири.

Позивач ОСОБА_1 також зазначає, що батьки періодично не впускають його в квартиру, міняють замки на вхідних дверях, тому чинять йому перешкоди в потраплянні до квартири. На даний час він має такий доступ, але його надали вже після звернення до суду з позовом.

На підтвердження неправомірної поведінки відповідачів сторона позивачів посилається на покази свідка та письмові докази.

Допитаний судом свідок ОСОБА_8 показав суду, що він колись робив ремонт в спірній квартирі. Одного разу (десь весною 2015 року) він з ОСОБА_1 прийшов до квартири забрати деякі інструменти, але замок у квартирі не відкривався. Відповідач ОСОБА_3 через двері сказала, що не впустить ОСОБА_1 до квартири. Він особисто був свідком цих подій.

З наданої суду відповіді Солом'янського РУ ГУ МВС України в місті Києві від 12 серпня 2015 року вбачається, що за зверненням ОСОБА_1 проводилась перевірка щодо неправомірних дій ОСОБА_3 по відношенню до свого сина ОСОБА_1 Для недопущення порушень в подальшому дана адреса взята на постійний контроль з боку Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 17).

За таких обставин, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як співвласники спірної квартири, на підставі положень ст. 391 ЦК України мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням часткового задоволення позову, та на підставі статті 88 ЦПК України стягненню з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивачів підлягають понесені судові витрати по сплаті судового збору за вимоги про усунення перешкод в користуванні квартирою.

Керуючись статтями 317, 319, 321, 356, 368, 386, 391 ЦК України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243 гривні 60 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 243 гривні 60 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243 гривні 60 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 243 гривні 60 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: