Справа № 355/954/14-ц Головуючий у І інстанції Коваленко К. В.
Провадження № 22-ц/780/5961/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 22.12.2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Суханової Є.М.,

за участю секретаря Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 12 вересня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду із позовом, який мотивувало тим, що 16 травня 2008 року між ОСОБА_2 та відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», був укладений кредитний договір №197/КАМК/39/2008/980, відповідно до якого позичальник отримав кредит на придбання автотранспортного засобу на загальну суму 396 817, 00 грн. із розрахунку 19,00 % на рік строком по 15 травня 2013 року.

Відповідно до п. 1.3. Договору про внесення змін та доповнень №2 до Договору Кредитування комерційного автотранспорту» №197/КАМК/39/2008/980 від 16 травня 2008 року банк надав ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 130 810, 76 грн. зі сплатою 20,1% річних з обовязковим щорічним переглядом розміру відсоткової ставки в залежності від значення Українського індексу ставок за депозитами фізичних осіб за 12 місяців з урахуванням маржі Банку не нижче ніж 5% (пять) відсотків річних. Кредит надавався ОСОБА_2 для погашення прострочених відсотків та комісій за Договором «Кредитування комерційного автотранспорту» №197/КАМК/39/2008/980 від 16 травня 2008 року. Кінцевий термін повернення кредиту - 31 жовтня 2013 року.

16 травня 2008 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, згідно умов якого остання зобовязалася відповідати як солідарний боржник за належне виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором. Позичальник ОСОБА_2 зобовязання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом 10 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 705 270, 37 гривень. Зважаючи на наведене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь банку вказану заборгованість та судові витрати у розмірі 1378 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 12 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банком не було належним чином доведено своїх вимог, оскільки оригінали кредитного договору, договору поруки та інших документів, якими банк обґрунтовує свої вимоги, зокрема первинних касових документів, так і не були представлені до суду, незважаючи на відповідну вимогу суду. За таких умов позивачем не було підтверджено автентичності представлених ним копій документів, що унеможливило їх прийняття судом в якості доказів по справі. Оскільки вирішення питання про стягнення заборгованості за кредитом без дослідження умов укладених між сторонами відповідних договорів є неможливим, а рішення в такому випадку ґрунтувалося б на припущеннях, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність можливості задоволення позову, з чим в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

З урахуванням наведених норм, у разі непредставлення основних доказів по справі кредитного договору, який регламентує як порядок надання, так і порядок повернення кредитних коштів, а також договору поруки, що регламентує наявність підстав для відповідальності поручителя, вимоги банку залишилися недоведеними, відтак не можуть бути прийняті судом.

У своїй апеляційній скарзі позивач стверджував про можливість вирішення спору на підставі преюдиційного факту, а саме факту укладення кредитного договору та видачі спірного кредиту, що був встановлений рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31.03.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору неукладеним. Колегія суддів апеляційного суду критично відноситься до таких посилань апелянта. Хоча вказаним рішенням суду й встановлено факт укладення кредитного договору, однак умови надання кредиту, порядок, процедура та строки його повернення а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи, у зазначеному рішенні не встановлені. Не були доведені вказані обставини й за допомогою інших належних засобів доказування. За таких умов колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи та надані сторонами докази, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 12 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О.Журба

Судді: А.С. Сержанюк

ОСОБА_4