Справа № 465/2130/15 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/292/16 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, -

в с т а н о в и л а:

27 березня 2015 року позивачка ОСОБА_2 звернулася в суд з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у законному шлюбі з відповідачем народився син ОСОБА_6. Протягом останніх трьох років відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, не приймає участі в його вихованні та розвитку. Просить стягнути аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, оскільки розмір заробітку відповідача має нестабільний характер. Крім того, вона несе додаткові витрати на дитину, викликані особливими обставинами, зокрема: секція із плавання в розмірі 160 грн. щомісячно та додаткові заняття із німецької мови в розмірі 400 грн. щомісячно, тому просить також стягувати з відповідача по 560 грн. щомісячно додаткових витрат на дитину. 24 червня 2015 року ОСОБА_2 позовні вимоги уточнила, зазначивши що у разі задоволення позову просить призначені судом аліменти перераховувати на картковий рахунок № НОМЕР_2, відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк».

Оскаржуваним рішенням уточнені позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) для утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, - аліменти в розмірі 1/3 від всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2015 року і до досягнення ним повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) для утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, - аліменти у вигляді додаткових витрат в розмірі 200 ( двісті) грн. починаючи з 24 червня 2015 року і до досягнення ним повноліття.

Зобов'язано ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) призначені судом аліменти перераховувати на картковий рахунок № НОМЕР_2, що відкритий у банку «Приватбанк» МФО 305299 на ім'я ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Стягнуто з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2) судовий збір з розгляду даної справи в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. на користь держави.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю таких.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_2, вважає його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи. Зазначає, що її колишній чоловік ОСОБА_5 більш ніж пристойно заробляє працюючи таксистом на власному автомобілі. 26.03.2015 року нею було подано даний позов про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, який задоволено частково. Підставою часткового задоволення позову, як зазначено в рішенні суду, є неподання нею - позивачкою доказів суду про офіційний заробіток відповідача, а також доказів, якими вона обґрунтовує заявлену вимогу розміру аліментів. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових аліментів, то судом було задоволено позов частково через неподання нею доказів, які б підтверджували матеріальний стан відповідача, який би давав підстави для надання додаткової правової допомоги. Вважає зазначене рішення незаконним, оскільки відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Звертає увагу на те, що відповідач ухиляється від утримання дитини, що як наслідок, може вплинути на її розвиток і здібності. Оскільки дитина має здібності до вивчення іноземних мов, необхідні кошти для оплати спеціалізованого закладу з поглибленим вивченням англійської та німецької мови та репетиторів (зважаючи на те, що сина було зараховано до спецшколи в 6-й клас і німецьку мову він до цього не вивчав). Викладачі підкреслюють, що син має здібності до вивчення мов, він швидко опановує новий матеріал і легко відтворює його, вміє аналізувати. Тому, виходячи з її батьківських обов'язків, вважає необхідним і надалі забезпечувати сину можливість розвиватися, але для цього необхідна фінансова допомога відповідача. Послуги репетитора з німецької мови коштують близько 570 грн. на місяць. Підтвердженням цього є додані копії тарифів з агенції іноземних мов «Руна» та з школи іноземних мов «Мовний експрес». Для підготовки сина до школи нею було витрачено 3000 грн. на шкільне приладдя, форму спортивну та шкільну, підручники, комплекси з іноземних мов, спеціалізовані зошити та інше. Через проблеми із здоров'ям сину необхідні заняття з плавання, адже ігнорування цієї проблеми може призвести в подальшому до серйозних деструктивних змін в кістковій і хрящовій тканинах хребетного стовпа (відповідно до висновку лікаря від 03.08.2015 року). Відвідування басейну коштує 560 грн. на місяць. Підтвердженням цього є тарифи аквапарку «Пляж». Зазначає, що син змушений ходити у спеціалізованому корсеті для підтримання рівної постави, вартість якого становить 588 грн. Крім того, щомісячні витрати на ліки становлять 800 грн., це при тому що вона змушена винаймати помешкання та сплачувати за комунальні платежі 1000 грн. щомісячно. Вона працює методистом кабінету розвитку освіти Львівського обласного інституту післядипломної освіти на контрактній основі і заробітку, який вона отримує, не вистачає для утримання сина, забезпечення його оздоровлення і розвитку. Вказане рішення Франківського районного суду м. Львова відповідач не виконує і ще жодного разу не сплатив ні аліменти, ні кошти на додаткові витрати. Враховуюче те, що відповідач працює таксистом і його дохід є нестабільним і мінливим, вважає за доцільне призначити аліменти у твердій грошовій сумі. Просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_5 на її користь для утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, - аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 03 квітня 2015 року і до досягнення ним повноліття, та стягнути з нього на її користь на утримання сина аліменти у вигляді додаткових витрат в розмірі 560 грн., починаючи з 24 червня 2015 року і до досягнення ним повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз'яснено, що, перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 307 ЦПК, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 308-311 ЦПК. При цьому апеляційний суд керується статтею 307 ЦПК (відповідним пунктом) та нормою ЦПК, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Однак зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача аліменти у частці від його заробітку (доходу), а також щомісячно по 200 грн. на додаткові витрати, суд першої інстанції послався на те, що: «позивачкою не надано суду доказів про офіційний заробіток відповідача, а також доказів, якими вона обґрунтовує заявлену суму аліментів, суд позбавлений можливості оцінити матеріальний стан відповідача, та приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1, слід стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання сина в розмірі 560 грн. щомісячно, то такі слід задовольнити частково, оскільки позивачкою не надано доказів у підтвердження правомірності позовних вимог, доказів матеріального стану відповідача, який би давав підстави для надання додаткової матеріальної допомоги у встановленому нею розмірі, відтак, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати 200 грн. додаткових витрат на дитину щомісячно починаючи з дня постановлення рішення до досягнення дитиною повноліття».

Однак такого висновку суд дійшов з неповним з'ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального й процесуального права.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Суд зазначених вимог закону не дотримався і ухвалив судове рішення, яке не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Судом встановлено і сторонами не заперечується, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 11).

Дитина проживає з матір'ю.

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом, у якому просила стягувати з ОСОБА_5 на її користь для утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, - аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 03 квітня 2015 року і до досягнення ним повноліття, стягувати з ОСОБА_5 на її користь на утримання сина аліменти у вигляді додаткових витрат в розмірі 560 грн., починаючи з 24 червня 2015 року і до досягнення ним повноліття, стягнути з відповідача судові витрати. При цьому посилалася на те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід.

Однак, районний суд в порушення ст. ст. 57-59 та ст. ст. 213, 214 ЦПК України дані доводи не взяв до уваги та не досліджував їх взагалі.

Як вбачається з письмових пояснень відповідача на позовну заяву та його заперечень на апеляційну скаргу, він з позивачкою та дитиною проживали разом з 2003 року по квітень 2015 року. У цей період він матеріально повністю утримував сім'ю та оплачував усі комунальні рахунки. В даний час він не працює, не має постійного джерела доходів, а тому тимчасово не має можливості в повній мірі забезпечувати усі потреби дитини, просить суд призначити йому до сплати мінімальний розмір аліментів. Окрім цього позивачка, без будь-яких доказів «присвоїла» йому професію таксиста, що не відповідає дійсності. Письмових доказів про додаткові витрати на дитину вона також не подала, що судом першої інстанції у рішенні й відображено, однак не взято до уваги (а.с. 24-25, 102-103).

Будь яких інших письмових доказів того, що відповідач працює таксистом чи має додаткові доходи, позивачка суду першої та апеляційної інстанцій не представила.

Згідно ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У ст. 184 СК України конкретизовано обставини, за яких суд призначає аліменти в твердій грошовій сумі, а саме, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому законодавець зазначає, що суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою платника або одержувача.

При ухваленні рішення та відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Проте суд першої інстанції і вказані вимоги не виконав, не взяв до уваги які доходи має відповідач, не обґрунтував вид та розмір стягуваних аліментів.

Колегією суддів установлено, що відповідач в період до часу подання позову і по час ухвалення оскаржуваного рішення не мав постійного заробітку та регулярного доходу, отже мав нерегулярний, мінливий дохід, що позивачка і зазначала у своєму позові, а тому позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі підставний.

При визначенні розміру аліментів, з урахуванням вищенаведеного, та вимог ч. 1 ст. 182 СК України, колегія суддів бере до уваги і вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини - по 1000 грн. щомісячно.

Доводи відповідача, що він не має коштів і не зможе сплачувати аліменти, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. Доказів у встановленому законом порядку відповідачем не надавалося.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє сторони права за наявності вказаних підстав звернутись до суду з таким позовом.

Що стосується стягнення з відповідача щомісячно по 200 грн. додаткових витрат, то колегія суддів вважає, що такі стягнуто без належних на те підстав, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була поставлена, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. ч. 2, 3 ст. 185 СК України).

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Суд першої інстанції, як зазначено вище, стягуючи додаткові витрати, послався лише на те, що позивачкою не надано доказів у підтвердження правомірності позовних вимог, доказів матеріального стану відповідача, який би давав підстави для надання додаткової матеріальної допомоги у встановленому нею розмірі, - однак дійшов висновку, що розмір додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, повинен становити 200 грн. на місяць на період - до досягнення дитиною повноліття.

При цьому районний суд у порушення ч. 3 ст. 185 СК України не встановив, які конкретно додаткові витрати на дитину, фактично зазнані матір'ю чи передбачувані підлягають стягненню.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону та передбачений законом порядок відшкодування додаткових витрат не врахував та вважав, що додаткові витрати підлягають стягненню щомісячно у твердій грошовій сумі до досягнення дитиною повноліття.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка під час розгляду справи в районному суді не надала суду будь-яких письмових доказів, понесених нею витрат на відвідування дитиною секції з плавання, вивчення іноземних мов, медичні послуги, санаторно-курортне лікування, виписки з історії хвороби дитини, рецепти лікарів, довідки, чеки, рахунки, проїзні документи тощо), а також доказів передбачуваних витрат, розрахунок або обґрунтування необхідності таких.

Подані ОСОБА_2 копії свідоцтв, нагород, дипломів, характеристики, трудової книжки на неї особисто, а також тарифи аквапарку, пропозиції від Агенції іноземних мов на 2014-2015 р.р., довідки про відвідування дитиною секції плавання без зазначення вартості наданої послуги, характеристик дитини, рахунку та накладної на меблі (шафу), платіжного доручення, товарних та фіскальних чеків з різних торгівельних закладів та аптек на покупки різних товарів та лікарств, які датовані після 24 червня 2015 року - дати ухвалення оскаржуваного рішення (а.с. 53-80), не являються належними та допустимими доказами (ст. ст. 58, 59 ЦПК України) для задоволення позову про стягнення з відповідача додаткових витратах на дитину відповідно до ст. 185 СК України.

Крім того,позивачкою не надано доказів у підтвердження правомірності позовних вимог у цій частині, доказів матеріального стану відповідача, який би давав підстави для надання додаткової матеріальної допомоги у встановленому нею розмірі.

З огляду на викладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що позивачка не довела заявлені нею вимоги в цій частині, а тому в позові про стягнення додаткових витрат на дитину слід відмовити.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з неповним з'ясуванням обставин справи, порушенням норм матеріального й процесуального права, підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення - про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п.п. 1, 4; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 24 червня 2015 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Позов ОСОБА_4задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_5, народженого ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Скнилів, Пустомитівського району Львівської області, проживаючого за адресою: 79057, АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою: 79040, АДРЕСА_2) в користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на утримання сина - ОСОБА_6, народженого ІНФОРМАЦІЯ_1, - аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень щомісяця, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 26 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень допустити до негайного виконання.

Зобов'язати ОСОБА_5, народженого ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Скнилів, Пустомитівського району Львівської області, проживаючого за адресою: 79057, АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою: 79040, АДРЕСА_2) призначені судом аліменти перераховувати на картковий рахунок № НОМЕР_2, що відкритий у Банку «ПриватБанк», МФО 305299, Код ОКПО Банку 14360570, на ім'я ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1).

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5, народженого ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Скнилів, Пустомитівського району Львівської області, проживаючого за адресою: 79057, АДРЕСА_1, зареєстрованого за адресою: 79040, АДРЕСА_2) в дохід держави 243,60 (двісті сорок три гривні 60 копійок) судового збору за подання ОСОБА_2 позовної заяви та 267,96 грн. (двісті шістдесят сім гривень дев'яносто шість копійок) за подання нею апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.