Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУН 332/5885/14 Головуючий у 1-й інстанції Федоренко О.І.
№ 22ц/778/1071/16 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОсоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
секретарБурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Заводського районний суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, після уточнення посилалась на те, що з 6 червня 1986 року по 29 вересня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування у шлюбі сторонами було придбано: автомобіль «CHEVROLET LACETTI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та відкриті рахунки в ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» на яких під час сумісного проживання були покладені грошові кошти в розмірі 30876 доларів США.

Позивач вважає це спільною сумісною власністю подружжя, набутою під час шлюбу, але оскільки на час розгляду справи відповідач продав автомобіль без згоди позивачки, а грошові кошти зняв з рахунків та витратив на свої нужди також без її згоди, просить суд визнати грошові кошти в розмірі 30876 доларів США та автомобіль «CHEVROLET LACETTI» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю подружжя - позивачки та відповідача та стягнути з відповідача на її користь вартість ? частині автомобілю і грошових коштів за курсом НБУ на 4 листопада 2015 року.

Рішенням Заводського районний суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано автомобіль «CHEVROLET LACETTI». державний реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 70000 грн. та грошові кошти розміщені в ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» рахунок НОМЕР_2 - 26477,23 доларів США, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 ? частину вартості автомобілю «CHEVROLET LACETTI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1. в розмірі 35000 грн. та ? частину грошових коштів розміщених в ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» рахунок НОМЕР_2 в розмірі 13238,62 доларів США що за курсом НБУ на 4.11.2015 року становить 304753,03 грн. Всього підлягає до стягнення 339753,03 грн.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави в порядку ст.88 ЦПК України різницю судового збору в розмірі 2997,53 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

В силу ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони уклали шлюб 6 червня 1986 року (а.с.4).

Рішенням Заводського районного суду міста Запоріжжя від 29 вересня 2014 року шлюб між позивачкою і відповідачем за позовом відповідача розірвано.

За час шлюбу сторонами 2 квітня 2008 року було придбано автомобіль «CHEVROLET LACETTI», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який було зареєстровано на відповідача. Згідно довідки-рахунку №547325 від 7 листопада 2014 року спірний автомобіль відповідачем був реалізований за 70 000 грн. ОСОБА_7, за яким останній на час розгляду справи і зареєстровано (а.с. 178, 179).

Згідно виписки особистого рахунку НОМЕР_2 ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» 19 листопада 2012 року на ім'я відповідача внесені грошові кошти в розмірі 26477,23 доларів США, 20 лютого 2013 року грошові кошти зняті з рахунку в повному обсязі (а.с.66).

Вказані встановлені судом факти сторонами не оспорюються.

Ухвалюючи рішення про поділ вказаного спільного майна суд першої інстанції виходив з того, що зазначеним вище рішенням Заводського районного суду міста Запоріжжя від 29 вересня 2014 року встановлено, що сторони з січня 2013 року припинили фактичні шлюбні відносини, а тому фей факт відповідно до приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування.

І виходячи з вказаного факту суд вважав, що вказане спірне майно було використане відповідачем в своїх інтересах без згоди позивачки, оскільки було використане після припинення шлюбних відносин та стягнув з відповідача грошову компенсацію половини вартості спірного майна.

Однак з вказаним частково не погоджується колегія суддів.

Так, відповідно до п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18 грудня 2009 року в описовій частині рішення необхідно, зокрема, вказати: зміст і підстави позовних вимог відповідно до позовної заяви; про внесені зміни підстав чи предмета позову, розміру позовних вимог, якщо вони мали місце, і узагальнено викласти позицію відповідача: чи визнає він позов, а якщо визнає, то повністю чи частково; у разі заперечень - у чому суть заперечень проти позову; пояснення осіб, які беруть участь у справі, висновки органів державної влади або місцевого самоврядування, якщо вони брали участь у справі, а також зазначити докази і обставини, для встановлення яких вони досліджувалися. При цьому пред'явлення відповідачем зустрічного позову чи третьою особою самостійних вимог не змінює процесуального статусу цієї особи.

У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК) У цій частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50; далі - Конвенція).

Відповідно в рішенні Заводського районного суду міста Запоріжжя від 29 вересня 2014 року (а.с. 5) лише в його описовій частині зазначено, що позивач ОСОБА_5 посилався в позові про розірвання шлюбу на те, що з січня 2013 року сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. В тому ж рішенні зазначено, що позов розглядався без участі сторін, які надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, атому вказані обставини за участю сторін не перевірялись. В мотивувальній частині вказаного рішення взагалі обставини щодо часу припинення шлюбних відносин судом не встановлювались, і вказаний факт не перевірявся, жодних мотивів в цій частині не зазначено, а тому суд у цій справі помилково застосував приписи ч. 3 ст. 61 ЦПК України оскільки вказаним рішенням не встановлено часу припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин до моменту його розірвання.

В цій частині навпаки відповідно до пояснень свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 сторони мешкали як в одній квартирі та і вели спільне господарство включно до вересня 2014 року, до часу розірвання шлюбу.

Вказаний факт підтверджено окрім іншого поясненнями свідків і фотознімками, що є у справі (а.с. 161-168) про спільну участь подружжя на весіллі свого спільного сина у серпні 2014 року.

В цій частині позивач вказані факти не спростувала.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено припинення шлюбних відносин до часу розірвання його судом а саме до вересня 2014 року.

Виходячи з вказаного грошові кошти в ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» зняті з рахунку відповідача 20 лютого 2013 року були використані подружжям в період шлюбних відносин, а їх використання відповідачем лише в особистих інтересах позивачкою навіть не доводилось, оскільки вона виходила лише з доведеного факту, що на час зняття цих коштів шлюб було припинено.

Таким чином в цій частині висновки суду є невірними і рішення в цій частині підлягає скасуванню з відмовою в позові щодо стягнення ? частини грошових коштів. Необхідно відмовити і у визнанні цих коштів спільною сумісною власністю оскільки даний факт не породжує жодних правових наслідків для сторін.

Що стосується стягнення ? частини грошових коштів вартості автомобіля, то такі висновки суду є вірними.

Так, відповідно до ст.60, 69, 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні приписи містяться у статтях 368 та 372 Цивільного кодексу України.

Сторони не оспорювали факт придбання автомобіля спільно у шлюбі і його реалізацію відповідачем після його розірвання судом.

Так, придбано автомобіль «CHEVROLET LACETTI» 2 квітня 2008 року, шлюб рішенням суду розірвано 29 вересня 2014 року, а 7 листопада 2014 року спірний автомобіль відповідачем був реалізований за 7000 грн. ОСОБА_7, за яким останній на час розгляду справи і зареєстровано (а.с. 178, 179).

Наявність згоди позивачки на реалізацію спільного автомобіля після розірвання шлюбу не встановлена, і відповідач на це взагалі не посилався.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що при вирішенні спорів між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) .

Згідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності.

Таким чином придбаний в період шлюбу сторонами спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя і враховуючи відсутність підстав для відходу від рівності часток належить їм порівну. А враховуючи, що він проданий на час розгляду справи відповідачем без згоди позивача, то з відповідача підлягає стягненню половина вартості автомобіля за ціною його реалізації оскільки вказаний договір в частині визначення ціни позивачем не оспорено.

В апеляційній скарзі, як і в суді першої інстанції відповідач посилався на те, що в інтересах сім'ї під час їх спільного проживання 17 жовтня 2012 року ними була отримана позика від ОСОБА_7, і саме в рахунок боргу перед останнім відповідач погашаючи борг в інтересах сім'ї продав цей автомобіль тому ж ОСОБА_7

Однак з матеріалів справи вбачається, що суму грошових коштів у розмірі 50 000 грн. згідно з розпискою отримав відповідач ОСОБА_5 від ОСОБА_7 (а.с. 123), позивач ОСОБА_6 при цьому не є стороною даного договору. Також у розписці не зазначено про солідарний обов'язок.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Аналіз зазначених норм матеріального права надає підстави для висновку, що при покладення обов'язку на одного з подружжя, який не був стороною у договорі позики, доказуванню підлягає укладення договору позики та отримання позики для потреб та в інтересах сім'ї.

Факт перебування відповідачів на час укладення договору позики у шлюбі не є безумовною підставою для солідарної відповідальності.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Позивач не надав належних, допустимих та переконливих доказів про укладення договору позики в інтересах сім'ї. Текст самої розписки про отримання коштів у борг відповідачем, не може бути доказом того, що отримані за нею кошти були витрачені на інтереси сім'ї.

Окрім цього, відповідач у скарзі послався на те, що маючи борг перед ОСОБА_7 у 50 000 грн. в його погашення продав тому ж ОСОБА_7 спільний автомобіль отримавши від нього ще 70 000 грн. Таким чином позиція відповідача є хибною оскільки вказаний факт не вказує на погашення боргу шляхом продажу кредитору автомобіля за ціною більшою від суми боргу.

Тому наявність в матеріалах справи вказаної розписки датованої 17 жовтнем 2012 року жодним чином не впливає на суть даного спору. Вказана розписка в разі доведеності її дійсності має правові наслідки лише для осіб які є сторонами за цим договором позики.

Таким чином доводи скарги в частині стягнення половини вартості автомобіля є невірними а рішення суду в цій частині відповідає матеріалам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування в цій частині колегія судів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Заводського районний суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2015 року у цій справі скасувати в частині визнання грошових коштів розміщених в ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» рахунок НОМЕР_2 в сумі 26477,23 доларів США, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 ? частини грошових коштів розміщених в ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» рахунок НОМЕР_2 в розмірі 13238,62 доларів США що за курсом НБУ на 4 листопада 2015 року становить 304753,03 грн. скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині. В зв'язку з цим змінити рішення щодо визначення загального розміру стягнення з 339753,03 грн. на 35000 грн.

Решту рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: