Справа № 367/8153/15-ц Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/2220/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 46 30.03.2016
УХВАЛА

Іменем України

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Верланова С.М., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря Дрозд Р.І.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ірпінської міської ради Київської області, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: КП КОР «Північне БТІ» про визнання рішення ради незаконним та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою біля будинку,-

встановила:

у листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до Ірпінської міської ради Київської області, ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог: КП КОР «Північне БТІ» про визнання рішення ради незаконним та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою біля будинку, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до Договору дарування від 06 травня 2005 року вона являється власницею будинку АДРЕСА_1

Даний будинок раніше належав її бабусі - ОСОБА_4 Разом з будинком в її користування перейшла і земельна ділянка біля будинку, яка була виділена її бабусі у встановленому на той час порядку, коли АДРЕСА_1 і відносилась до земель радгоспу «Рубежівський».

Відразу ж після того як вона стала власницею будинку АДРЕСА_1, вона звернулась до Ірпінської міської ради з заявою про передачу їй земельної ділянки біля її будинку у її особисту власність.

Рішенням Ірпінської міської ради №1400-40-ІУ від 03.11.2005 року, яке рішенням 2-ї Сесії 5-го скликання від 27.07.2006 року №74-2-У було уточнено, їй було передано у особисту власність 0,10га., землі, а 0,1200га., земельної ділянки в оренду.

На час подання позову після численного уточнення помилок в технічній документації на земельну ділянку їй було видано свідоцтво про право власності на 0,10га., землі біля будинку.

Що стосується решти земельної ділянки біля її будинку, то вона неодноразово подавала заяви до Ірпінської міської ради на продовження її оренди, але так як технічна документація на неї виготовлялась з помилками, то кінцевого рішення про передачу землі в оренду прийнято не було.

Коли ж вона влітку 2015 року знову звернулась до Ірпінської міської ради для з'ясування як розглянута її заява, то із відповіді начальника відділу містобудування та архітектури від 20.07.2015 року за №325 їй стало відомо, що земельна ділянка біля будинку, яка фактично знаходиться у її особистому користуванні і відносно якої вона подала заяву, «надана у власність іншому громадянину».

Із отриманих від Ірпінської міської ради Київської області частини документів вбачається, що Ірпінська міська рада своїм рішенням №5125-74-УІ від 25.06.2015 року дала дозвіл гр. ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0600га., для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2

Просила скасувати рішення Ірпінської міської ради від 25.06.2015 року №5125- 74-УІ в частині виділення земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_2

Враховуючи, що земельні ділянка, яка була виділена ОСОБА_3, постійно знаходиться у її особистому користуванні, вилучена у неї без її згоди та відому, без розгляду її заяви по даній земельній ділянці по суті, то дане рішення ради повинно бути визнане незаконним та скасоване.

Вона не проти того, що гр. ОСОБА_3 має право на отримання земельної ділянки відповідно до наданих державою пільг, але земельна ділянка повинна бути надана їй не тільки із земель запасу, але й з дотриманням порядку, встановленого Земельним кодексом України.

Враховуючи вище наведене позивачка просила суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою пл.0,1200 га., біля будинку АДРЕСА_1 шляхом скасування рішення Ірпінської міської ради Київської області від 25.06.2015 року №5125-74-УІ про надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку пл. 0,0600., га в АДРЕСА_2 із зобов'язанням розглянути її заяву по даній земельній ділянці по суті.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість, таке що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Просила рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а саме усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою пл.0,1200га., біля будинку АДРЕСА_1 шляхом скасування рішення Ірпінської міської ради Київської області від 25.06.2015 року № 5125-74-УІ про надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку пл. 0,0600 га в АДРЕСА_2 із зобов'язанням розгляду заяви по даній земельній ділянці по суті.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, а викладені в рішенні висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, біля належного їй на праві власності будинку завжди була земельна ділянка площею 0,2200га., оскільки попередні власники даного будинку були працівниками радгоспу «Рубежівський».

Доказом цього є і рішення Ірпінської міської ради від 27 липня 2006 року №74-2-У про передачу їй земельної ділянки площею 0,10га., у власність а 0,12га., в оренду.

Одразу після оформлення свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,10га., апелянт звернулась до Ірпінської міської ради з заявою про надання їй дозволу для оформлення технічної документації на земельну ділянку площею 0,12га., в оренду. Однак Ірпінська міська рада, не розглянувши її заяву і не вилучивши з її фактичного користування спірну земельну ділянку, прийняла явно незаконне рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно статті 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів.

ОСОБА_2 в своїй позовній заяві стверджувала, що рішенням 2-ї сесії 5-го скликання від 27.07.2006 року №74-2-У їй було передано у особисту власність 0,10га., землі, а 0,1200га., земельної ділянки в оренду.

Проте дане твердження є помилковим, так як згідно витягу з рішення від 27.07.2006 року міська рада вирішила дати дозвіл гр. ОСОБА_2 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку площею 0,10га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на умовах оренди земельну ділянку площею 0,1200 га., строком на 5 років за адресою АДРЕСА_1. Строк на який надавався дозвіл рішенням Ірпінської міської ради встановлено - 5 років.

Позивач пропустила встановлений строк та не використала своє право на оформлення права користування.

Між Ірпінською міською радою та ОСОБА_6 не укладався договір оренди земельної ділянки.

Рішенням Ради від 27.07.2006 р. земельна ділянка позивачці надавалась в оренду терміном на 5 років. Термін дії оренди закінчився в 2011 році. І з цього часу цей договір не було продовжено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 було подано клопотання до Ірпінської міської ради від 09.06.2015 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку загальною площею 0,10га.

25.06.2015 року Ірпінською міською радою було прийнято рішення про надання дозволу ОСОБА_7 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,0600га., в АДРЕСА_2

Тому, судом першої інстанції не здобуто безспірних доказів для визнання рішення ради незаконним і усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою біля будинку площею 0,1200га., яка перебувала в оренді позивачки з 2006 року по 2011 рік і договір оренди продовженим не був.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді