Справа № 303/4240/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

21 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Павліченка С.В., суддів: Бондаренка Ю.О., Собослоя Г.Г.,

при секретарі Сочка І.І.

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу військового прокурора Західного регіону України на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року, по справі за позовом першого заступника військового прокурора Західного регіону України Є.Парамонов в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» до Головного управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_2, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про визнання недійсними результатів електронних торгів, застосування наслідків недійсності правочину та зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

Перший заступник військового прокурора Західного регіону України Є.Парамонов в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» звернувся до суду з позовом до Головного управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_2, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про визнання дій неправомірними, визнання недійсними результатів електронних торгів, застосування наслідків недійсності правочину та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 5 травня 2015 року за результатами електронних торгів здійснено продаж нерухомого майна, що перебувало на праві господарського відання у державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», а саме нежитлової будівлі (готелю) загальною площею 714,30 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Переможцем електронних торгів та в подальшому власником спірної будівлі стала громадянка ОСОБА_2 як така, що запропонувала найвищу цінову пропозицію - 4622978,15 грн.. На виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Закарпатській області перебувало зведене виконавче провадження за 44 виконавчими документами про стягнення з державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» 1485991,70 грн., з яких 14 виконавчих документів на суму 45237,29 грн. щодо стягнення заборгованості із заробітної плати та 9 виконавчих документів на суму 609466,55 грн. про стягнення заборгованості на користь управління Пенсійного фонду України в м. Мукачевому та Мукачівському районі. Решту коштів, отриманих від реалізації майна використано на погашення грошових зобов'язань перед державою, іншими особами, при цьому, не враховано, що на примусове задоволення таких вимог поширювався мораторій згідно із Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна».

За результатами електронних торгів кошти, що надійшли від продажу реалізованого майна та спрямовані на погашення заборгованості із заробітної плати та сплати внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, склали лише 654,7 тис. грн.. Натомість, основну суму коштів одержаних від реалізації державного нерухомого майна, спрямовано на погашення заборгованості ДП МО України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» перед іншими кредиторами та перераховано боржнику.

При цьому, державним виконавцем не враховано, що вартість спірного нерухомого майна, яке виставлено на торги становила 2871,4 тис. грн., у той час як заборгованість із заробітної плати та сплати внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування склали лише 654,7 тис. грн., а відтак примусова реалізація спірного нерухомого майна в рамках зведеного виконавчого провадження відбулась з порушенням вимог закону. Державним виконавцем не враховано, що з 1 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», яким встановлено інший порядок виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства.

27 жовтня 2015 року ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області закрито провадження шодо позовних вимог першого заступника військового прокурора Західного регіону України Є.Парамонов в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» до Головного управління юстиції у Закарпатській області, ОСОБА_2, Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Реєстраційної служби Мукачівського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області про визнання дій Головного управління юстиції у Закарпатській області щодо визначення складу майна, яке підлягає реалізації та передачі для реалізації на електронних торгах неправомірними.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі військового прокурора Західного регіону України ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції як незаконного та необґрунтованого і постановлення нового рішення про задоволення позову.

Зазначається, що суд допустив порушеннявимог ст. 2 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна», ч. 5 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено наступне.

Починаючи з червня 2010 року у Державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» виникла заборгованість із за невиконання судових рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв'язку із трудовими відносинами, рішень щодо зобов'язань з перерахування фондам загальнообов'язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також інших судових рішень.

Кошти на рахунках даного підприємства були відсутні.

З того часу на все майно, що знаходилось у віданні Державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» Мукачівським МВ ДВС накладено арешт, який кілька разів дублювався.

Статтею 66 Закону України «При виконавче провадження» передбачено, що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

15.01.2014 державним виконавцем передано на реалізацію обладнання та предмети офісної техніки на загальну вартість 39 840 ,00 грн.

Після цього. 15.09.2014 передано на реалізацію 7 транспортних засобів на загальну вартість 243 048.00 грн.

05.01.2015 державним виконавцем передано на реалізацію верстати та

обладнання на загальну вартість 370 219.98 грн.

За наслідками реалізації арештованого рухомого майна були частково задоволено вимоги працівників для погашення заборгованості по заробітній платі.

Однак, значна частина заборгованості за судовими рішеннями на виконання яких вимоги Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» не розповсюджуються залишалася невиконаними, зокрема 14 виконавчих документів на стягнення заробітної плати на суму 45 237, 29 грн. та 9 виконавчих документів про стягнення заборгованості на користь УПФ на суму 609 466, 55 грн.

Зважаючи на наведене, відсутність у Державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» іншого майна, яке можна було реалізувати без шкоди для діяльності підприємства, та неодноразові звернення, починаючи з серпня 2012 року, самого підприємства до Міністерства оборони за отриманням дозволу на реалізацію нежитлової будівлі (готелю) загальною площею 714,30 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1державним виконавцем було звернуто стягнення на це нерухоме майно.

Перед зверненням стягнення ДВС двічі 3 вересня за № 2391/4-1049 та та 21 жовтня 2013 року за № 2302/4-1049 зверталась до Міністерства оборони і отримала відповідь з пропозицією керуватися ст. 66 Закону України "Про виконавче провадження", та до Фонду державного майна листом від 20 березня 2013 року №847/4-759 і отримала відповідь про необхідність реалізації майна відповідно до вимог закону.

Вартість майна, що підлягало реалізації станом на 11.03.2015 року складала 2 871 415,00 гривень.

Майно реалізовувалось через Систему електронних торгів арештованого майна та реалізовано 05.05.2015 року ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі протоколу № 78777 проведення електронних торгів, лот № 59328 за 4 622 978,15 грн. На рахунок органу ДВС надійшло 4 391 829,24 грн. Протокол проведення електронних торгів,надійшов до відділу 14.05.2015 р..19.05.2015 р.

До моменту закінчення торгів жодна сторона чи зацікавлена особа не оскаржувала жодних дій ДВС щодо арешту майна, чи дій по підготовці і проведенню торгів, які повинні оскаржуватися окремо.

Верховний Суду України у справі №6-116цс12 від 24 жовтня 2012 року та у справі № 6-174цс12 від 13.02.2013 р. висловив наступні правові позиції:

"Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу .

Згідно із ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Таким чином, ураховуючи, те що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України). Необхідно також зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в зазначеному Міністерстві 2 листопада 1999 року за № 745/4838. Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону).

Отже, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними".

Дії ДВС, які полягали у тому, що після задоволення за рахунок проданого майна вимог кредиторів на які не розповсюджується вимоги Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» виконавець використав частину кошті для виконання інших рішень суду ніхто не оскаржував.

Оскільки ці дії вчинені після закінчення торгів, вони також не можуть бути підставою для визнання торгів недійсними.

Колегія суддів не може взяти до уваги посилання прокурора Західного регіону України на правову позицію Верховного Суду України від 24 червня 2015 року № 914/2062/14 за позовом заступника Львівського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Західного регіону України в особі Міністерства оборони України, Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» до Головного управління юстиції у Львівській області, товариства з обмеженою відповідальністю «Трентова ЛТД», приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» про визнання недійсним результатів прилюдних торгів і застосування наслідків недійсності правочину, оскільки в даній справі фактичні обставини щодо підготовки та проведення торгів не повністю ідентичні з тими, які мали місце по справі, що переглядалася Верховним Судом України.

Крім того,Закон "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" №2864-III від 29 листопада 2001 року був ухвалений як тимчасовий акт.

10 червня 2003 року Конституційний суд визнав закон №2864-III конституційним, пославшись в т. ч. на "тимчасовість" його дії - до вдосконалення механізму примусової реалізації майна шляхом внесення змін до низки законів.

Закон "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" діє вже більше 14 років.

Практика Європейського Суду з прав людини у справах за заявами громадян України про тривале невиконання судових рішень свідчить про те, що ЄСПЛ не враховує аргументів Уряду України увипадках невиконання судових рішень, де боржниками були підприємства, на які поширювалась дія мораторію на примусову реалізацію майна державних підприємств.

Зокрема у рішенні по справі "Хрипко та інші проти України"(Заяви N 43507/07, 45747/07, 46107/07, 46109/07, 50412/07, 917/08, 964/08, 1796/08 та 9046/08) від 10 грудня 2009 року, суд в п.25 нагадав, що він вже встановлював порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та статті 1 Першого протоколу в аналогічних справах, включаючи випадки невиконання судових рішень, де боржниками були підприємства, на які поширювалась дія мораторію на примусову реалізацію майна державних підприємств (див. вищезгадані рішення у справах "Сокур проти України", п. п. 30 - 37, від 26 квітня 2005 року; "Войтенко проти України", п. п. 53 - 54, від 29 червня 2004 року, та "Дубенко проти України", п. п. 46 та 50 - 51).

Зважаючи на наведене, колегія вважає, що позбавлення державою гр. ОСОБА_2 права власності на майно, яке їй продала сама ж держава, з посиланням на порушення державними органами вимогЗакону "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" вчинені ще до моменту продажу є невиправданим втручанням держави у мирне володіння особою своїм майном.

Доводи апеляційної скарги висновків суду, зазначених у оскарженому рішенні, не спростовують

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу військового прокурора Західного регіону України відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді