УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Присяжнюк Оксана Михайлівна, про визнання іпотечного договору недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки від 08 квітня 2009 року, укладений між нею та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Присяжнюк О.М., який зареєстровано в реєстрі № 391.

На обґрунтування вимог позивачка посилалася на те, що 08 квітня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір позики, відповідно до умов якого останній отримав 115 500 грн, що еквівалентно 15 000 доларів США, на забезпечення виконання якого між нею та ОСОБА_5 цього ж дня було укладено вказаний вище договір іпотеки, предметом якого були земельна ділянка площею 0,0617 га для ведення садівництва у СТ «Харчомаш» на території Синяківської сільської ради Вишгородського району Київської області та розташований на ній садовий будинок.

Позивачка вказала, що відповідно до ст. 133 Земельного кодексу (далі - ЗК України) заставодержателями земельних ділянок сільськогосподарського призначення можуть бути лише банки, а тому, посилаючись на ст. ст. 203, 215 ЦК України, просила задовольнити позов.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 07 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення задоволення позову в повному обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, зокрема, виходячи з аналізу ст. ст. 18, 19, 22 ЗК України врахував, що земельні ділянки надані громадянам для садівництва відносяться до складу земель сільськогосподарського призначення, а тому відповідно до ч. 4 ст. 133 ЗК України земельна ділянка, яка перебувала у власності позивачки, не могла бути об'єктом оспорюваного іпотечного договору; разом з тим суди врахували, що спірний правочин було укладено у квітні 2009 року, з позовом ОСОБА_4 звернулася до суду у лютому 2015 року, а відповідачкою подано заяву про застосування строків позовної давності, у зв'язку з чим дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з підстав відсутності будь-яких поважних причин пропуску строку позовної давності.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині вказаних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана