Дата документу 25.10.2016
Справа № 501/5130/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пушкарського Д.В.,

при секретарі - Тимко М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить поділити спільне майно подружжя та визнати за нею та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за час перебування в шлюбі відповідач набув у власність квартиру АДРЕСА_2(Іллічівську) Одеської області. Після фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач ухиляється від добровільного поділу спільного майна. Позивач, з врахуванням того, що двоє неповнолітніх дітей від шлюбу проживають разом з нею, просить поділити спільне майно, у зв'язку з чим звернулась до суду з вказаним позовом (а.с.4-6).

Позивач та її представник подали до суду письмові заяви, в яких зазначили, що підтримують позовні вимоги в повному обсязі та просять розглянути справу без їх участі (а.с.27,43).

Відповідач також подав до суду письмову заяву, в якій визнає позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу без його участі (а.с.39).

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в шлюбі з 17.11.2001 року (а.с.7). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9), які проживають разом з матір'ю ОСОБА_1

30 квітня 1998 року шляхом приватизації ОСОБА_2 та його дід ОСОБА_5 набули права власності по 1/2 частині на квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с.10-12).

11 вересня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Іллічівської міської державної нотаріальної контори Бурлаченко І.К. та зареєстрований в реєстрі за №1825 (а.с.13), на підставі якого ОСОБА_2 набув у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 помер (а.с.14).

Отже за час шлюбу відповідач набув у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_3. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ст.60 СК України.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Слід зазначити, що моментом набуття права власності ОСОБА_2 необхідно вважати дату укладення договору довічного утримання, тобто 11 вересня 2003 року, а тому при вирішенні питання щодо визнання спільної власності подружжя, слід також керуватися нормами Кодексу про шлюб та сім'ю, який діяв на момент укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

На теперішній час, відповідач є одноособовим власником спірної квартири, - 1/2 частина на підставі свідоцтва про власність і 1/2 частина на підставі договору довічного утримання.

Частина 1 ст.28 КпШС визначає, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Оскільки спільною власністю є тільки 1/2 частина вказаної квартири, яка була придбана відповідачем на підставі договору довічного утримання, то у власність позивача може бути передана тільки 1/4 частина квартири.

Але приймаючи до уваги, що у позивача на її утриманні двоє неповнолітніх дітей, батько яких, як вбачається з позову, ніде не працює, не дбає про матеріальне забезпечення родини, а також з урахуванням того, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд вважає можливим відступити від принципу рівності часток подружжя та частку позивача у спільному майні подружжя збільшити до 1/2 частини.

Відповідно до ч.2 ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Керуючись ст.ст.213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя