У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Кризької сільської ради Марківського району Луганської області, про визнання особи недієздатною за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 24 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 7 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3. звернулася до суду з указаною вище заявою, посилаючись на те, що перебуває із ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, від якого мають чотирьох дітей. Неповнолітня дочка, Ангеліна, проживає разом з ними. За час спільногопроживання з чоловіком вона стала помічати йогонеадекватну поведінку, що проявляється відносно неї та дочки, родичів та мешканців села, неконтрольованому витраченню грошових коштів, що призводить до погіршення матеріального стану сім'ї, у безпідставному втручанні у роботу органів влади, зриві навчального процесу в школі, агресивній поведінці. З 23жовтня 2013 року чоловік знаходиться на примусовому лікуванні у Сватівській психіатричній лікарні. На цей час ОСОБА_4 має статус інваліда другої групи у зв'язку із психічним захворюванням та знаходиться на обліку у психіатра Марківського РТМО з діагнозом шизофренія. Через хворобу він не здатний усвідомлювати значення своїх дій такерувати ними, не розуміє своєї поведінки, потребує встановлення опіки над ним.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати її чоловіка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, недієздатним, а її призначити його опікуном.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 24 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 7 квітня 2014 року, заяву ОСОБА_3 задоволено. Визнано ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, недієздатним та встановлено над ним опіку. Призначено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, опікуном над ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 з 1994 року страждає психічним захворюванням - шизофренією, у зв'язку з чим знаходиться на обліку у лікаря психіатра, має статус інваліда другої групи у зв'язку з психічним захворюванням, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у психіатричних лікарнях.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що згідно з актом судово-психіатричної експертизи № 2 ОСОБА_4 внаслідок стійкого психічного розладу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Проте погодитись із такимивисновками не можна, оскільки суди дійшли його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судові рішення не відповідають.

Згідно з ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Частиною 3 ст. 237 ЦПК України передбачено, що заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом.

Згідно з ч. 1 ст. 238 ЦПК України у заяві про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи повинні бути викладені обставини, що свідчать про психічний розлад, істотно впливають на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, чи обставини, що підтверджують дії, внаслідок яких фізична особа, яка зловживає спиртними напоями, наркотичними засобами, токсичними речовинами, азартними іграми тощо, поставила себе чи свою сім'ю, а також інших осіб, яких вона за законом зобов'язана утримувати, у скрутне матеріальне становище.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 239 ЦПК України передбачено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Судами встановлено, що судове провадження було втрачено і відновлено частково рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 3 листопада 2015 року, однак у матеріалах відновленого провадження відсутній висновок судово-психіатричної експертизи.

Разом з тим посилання апеляційного суду на показання свідка ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_4 відверто демонструє неадекватну та психічно неурівноважену поведінку, яка проявляється у нелогічних діях, зокрема, неконтрольованому витрачанню грошових коштів, у безпідставному втручанні в роботу органів влади з урахуванням вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України не може бути достатньою підставою для визнання особи недієздатною.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 березня 1972 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» згідно зі ст. 258 ЦПК України судово-психіатрична експертиза призначається у справах про визнання громадянина недієздатним. В ухвалі про призначення експертизи на вирішення експертів мають бути поставлені такі питання: 1) чи хворіє даний громадянин на психічну хворобу; 2) чи розуміє він значення своїх дій та чи може керувати

ними.

Таким чином, суди у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України на зазначені вище положення закону уваги не звернули, належним чином не встановили обставини, що мають істотне значення, не врахували відсутність у справі належних, допустимих та достатніх доказів хронічного, стійкого психічного розладу ОСОБА_4 та дійшли передчасного висновку про задоволення заяви.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 24 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 7 квітня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

В.А.Черненко

С.П.Штелик