Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 333/4824/15 Головуючий у 1 інстанції: Варнавська Л.О.
№ провадження 22-ц778/324/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М.С.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в особі представника ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Відокремленого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» державного підприємства «Придніпровська залізниця», Державного підприємства «Придніпровська залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5, про визнання незаконним пункту контракту, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом Відокремленого підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» державного підприємства «Придніпровська залізниця», Державного підприємства «Придніпровська залізниця», третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5, про визнання незаконним пункту контракту, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

В обґрунтування позову зазначав, що з 02.07.1993 року він працював на ДП «Придніпровська залізниця».

З 09.01.2004 р. на підставі контракту №412 від 09.01.2004 року він перебував у трудових відносинах з відокремленим структурним підрозділом «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» ДП «Придніпровська залізниця» де працював на посаді провідника пасажирського вагону.

Строк дії контракту до 09.01.2016 року, але, 01.07.2015 року на підставі наказу №504/0С його звільнили з посади провідника пасажирського вагону на підставі підпункту «а» пункту 18 контракту від 09.01.2004 року №412 з додатками та відповідно до вимог п.8 ст.36 КЗпП України.

Наказ про звільнення видав ОСОБА_5 - начальник відокремленого структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» ДП «Придніпровська залізниця».

З наказом про звільнення він не згодний, оскільки вважає, що пункт 18 контракту №412 від 09.01.2004 р. суперечить діючому законодавству, так як погіршує його становище порівняно із законодавством про працю України, що передбачає додаткові підстави для розірвання трудового договору, які не передбачені КЗпП України, тому належить визнати недійсним п. 18 контракту №412 від 09.01.2004 pоку.

Крім того, вважає, що при звільненні порушений порядок звільнення, передбачений п. 20 контракту № 412 від 09.01.2004 pоку, оскільки з дня вручення йому попередження про звільнення до дня прийняття наказу про звільнення повинно спливти не менше двох тижнів.

Належним чином оформлене попередження про звільнення він не отримував. 17.06.2015 року йому було вручене повідомлення, яке він не вважає належним попередженням, оскільки на ньому відсутній штамп підприємства, печатка підприємства, вихідний номер, дата складання та інші ознаки документи. З дня вручення цього повідомлення до дня видачі наказу про звільнення минуло 13 днів.

Тобто видача наказу про звільнення відбулось передчасно, через що наказ про звільнення вважає незаконним.

Звільнення відбулось на підставі акту №008696 від 16.06.2015 року про вчинення ним порушення п. 37.2 «Правил перевезення пасажирів».

Цей акт вважає незаконним, оскільки в його вагоні безбілетних пасажирів не було виявлено, оскільки протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 135 КУпАП не складалися щодо безбілетних пасажирів, не встановлені особистості осіб, які були без білетів.

Крім того, перевірка здійснювалась одним працівником ЦКРУ, а не трьома працівниками, як вказано в акті. Цей акт був складений без його участі.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати недійсним п. 18 контракту №412 від 09.01.2004 року в "редакції, викладеній у додатковій угоді до контракту від 05.06.2014 р. (додаток №4); визнати незаконним та скасувати наказ №504/0С від 01.07.2015 року начальника відокремленого структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» державного підприємства «Придніпровська залізниця» «Про звільнення»; поновити його на посаді провідника пасажирського вагонного депо Запоріжжя-1 державного підприємства «Придніпровська залізниця»; стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 02.07.2015 року по день прийняття судом рішення, стягнути моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02 вересня 2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача державне підприємство «Придніпровська залізниця»

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2015 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ №504/0С від 01.07.2015 року начальника відокремленого структурного підрозділу «Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1» державного підприємства «Придніпровська залізниця» «Про звільнення».

Поновлено ОСОБА_4 на посаді провідника пасажирського вагонного депо Запоріжжя-1 державного підприємства «Придніпровська залізниця».

Стягнуто з державного підприємства «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу з 02.07.2015 року по 30.10.2015 року середню заробітну плату в сумі 22 365 грн. 99 коп. з відрахуванням належних платежів та моральну шкоду в сумі 1 000 грн.

В решті позову - відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді провідника пасажирського вагонного депо Запоріжжя-1 державного підприємства «Придніпровська залізниця» і стягнення середньої заробітної плати за один місяць в сумі 5 683 грн. 08 коп. допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ДП «Придніпровська залізниця» в особі представника ОСОБА_3 зазначає, що рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати рішення суду в цій частині та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 та Пасажирським вагонним депо Запоріжжя -1 Придніпровської залізниці укладений контракт № 412 від 09.01.2004 р. за яким ОСОБА_4 перебував у трудових відносинах з відокремленим структурним підрозділом "Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1" ДП "Придніпровська залізниця" на посаді провідника пасажирського вагону.

До контракту неодноразово підписувались додаткові угоди. Додатковою угодою № 4 від 05.06.2014. встановлені додаткові умови для припинення та розірвання контракту.

Згідно підпункту "а" пункту 18 вказаної додаткової угоди додатковою підставою для припинення та розірвання контракту є встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів. Строк дії контракту встановлено до 09.01.2016 р. (а.с.18)

Відповідно до ч. З ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому встановлено строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

З матеріалів справи вбачається, що наказом № 504/ОС від 01.07.2015 року звільнено ОСОБА_4 з посади провідника пасажирського вагону на підставі підпункту "а" пункту 18 контракту від 09.01.2004 р. № 412 з додатками та відповідно до вимог п. 8 ст.36 КЗпП України.

Наказ про звільнення видав ОСОБА_5 начальник відокремленого структурного підрозділу "Пасажирське вагонне депо Запоріжжя-1" ДП "Придніпровська залізниця".

Підставою для видання зазначеного наказу став акт фінансової ревізії від 16.06.2015 р. про те, що при ревізії потяга № 318 сполученням Одеса-Запоріжжя у вагоні №11 виявлено порушення п. 37.2 "Правил перевезення пасажирів", затверджених наказом від 27.12.2006 р. №1196 дванадцять пасажирів без проїзних документів. (а.с.22,23).

ОСОБА_4 на імя начальника пасажирського вагонного депо Запоріжжя-1 ОСОБА_5 надав письмові пояснення, в яких вказує, що перевірка проводилась без його участі, про її результати дізнався вже після її завершення, безквиткових пасажирів він не бачив (а.с.24).

17.06.2015 р. ОСОБА_4 вручено повідомлення про те, що контракт № 412 укладений з ним, як з провідником пасажирського вагону 09.01.2004 р. буде розірвано достроково на підставі пп. "а" п.18 цього контракту, а саме за встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів, через 2 тижні після отримання він буде звільнений з посади провідника пасажирського вагону (а.с.29).

Задовольняючи позовні вимоги в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходив з того, що підставою припинення трудового контракту та звільнення ОСОБА_4 було саме встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів.

Розглядаючи даний спір суд правильно зазначив в рішенні що відповідач не довів, що при ревізії потяга №318 сполученням Одеса-Запоріжжя у вагоні №11 виявлено порушення п. 37.2 "Правил перевезення пасажирів", затверджених наказом від 27.12.2006 р. №1196, а саме: дванадцять пасажирів без проїзних документів.

Відповідно до п. 36.5."Правил перевезення пасажирів", затверджених наказом від 27.12.2006 р. №1196 якщо під час здійснення контролю виявлено пасажира без квитка або з безплатним квитком, не підтвердженим документом про право на безплатний проїзд, то він повинен сплатити штраф та оплатити проїзд від станції посадки до місця призначення. Сплата штрафу оформлюється квитанцією, а проїзд - квитком.

Штраф у даному випадку є адміністративним стягненням за вчинення адміністративного правопорушення за безквитковий проїзд.

Порядок накладення адміністративного стягнення за безквитковий проїзд регулюється нормами КУпАП . Ст. 135 КУаАп передбачено, що безквитковий проїзд пасажира у поїздах тягне за собою накладення штрафу в десятикратному розмірі від вартості проїзду. Нормами цього Кодексу регламентуються дії уповноваженої особи у випадку виявлення адміністративного правопорушення. Безквитковий проїзд відноситься саме до адміністративного правопорушення.

За нормами ст.258,283 КУпАП у разі виявлення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 135 КУпАП уповноважена на те особа повинна скласти протокол про адміністративне правопорушення, або ж за ст. 135 КУпАП, його не складати, якщо особа, не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. Але, посадова особа повинна винести постанову по справі, в якій вказати, в тому числі, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та прийняте по справі рішення.

Судом встановлено що на порушення вищезазначених вимог закону посадові особи не складали постанови про адміністративне правопорушення за безквитковий проїзд у відношенні пасажирів, які знаходились у вагоні №11 під час ревізії. Крім того, відомості про осіб вказаних в акті фінансової ревізії від 16.06.2015 року (дванадцять безквиткових пасажирів) взагалі не встановлювались.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів передбачених ст.ст. 58,59 ЦПК України про наявність підстав порушення ОСОБА_4 п. 37.2 "Правил перевезення пасажирів", затверджених наказом від 27.12.2006 р. №1196, а саме перевезення у вагоні № 11 дванадцять пасажирів без проїзних документів, виявлених 16.06.2015 р. при ревізії потяга №318 сполученням Одеса-Запоріжжя.

У звязку з викладеним правильним є і висновок суду, щодо незаконності наказу про звільнення позивача №504/0С, що тягне за собою поновлення позивача на роботі, та стягнення з державного підприємства «Придніпровська залізниця» на користь позивача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Доводів щодо розміру стягнутої суми середнього заробітку та наведених в рішенні розрахунків апеляційна скарга не містить, як і доводів, щодо стягнутої суми 1000 гривен моральної шкоди.

Суд відповідно до вимог ст.212 ЦПК України повно і всебічно дослідив матеріали справи, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, правильно визначив характер правовідносин, вірно застосовував закон, що їх регулює.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело чи могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Придніпровська залізниця» в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2015 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Стрелець Л.Г.

Судді: Гончар М.С.

ОСОБА_2