У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди у зв'язку з невиконанням судового рішення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30 травня 2001 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у сумі 6 000,00 доларів США та зобов'язувався їх повернути до 01 травня 2005 року.

У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за зазначеним вище договором позивач звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Рівненського міського суду від 25 березня 2011 року, яке набрало законної сили 25 червня 2012 року, з відповідача на користь позивача стягнуто 47 610,60 грн боргу, 11 426,54 грн пені за невиконання умов договору та 620,75 грн судових витрат. На виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист і 16 жовтня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідач ухиляється від виконання судового рішення, на теперішній час сплатив лише 24 657,89 грн, а з 01 березня 2015 року кошти не перераховує взагалі.

Позивач зазначала, що позика відповідачу надавалася у доларах США, сплачені відповідачем в ході виконавчого провадження кошти в національній валюті перераховує в іноземну валюту - долари США за офіційним курсом НБУ на час внесення коштів і вважає, що станом на 01 березня 2015 року заборгованість за договором позики становить 4 339,19 доларів США або, з урахуванням різниці курсу долара США станом на 01 березня 2015 року та на день ухвалення судового рішення (25 березня 2011 року), 72 898,00 грн, а також грошові кошти, передбачені положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України, які позивач просила стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 жовтня 2015 року в задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди у зв'язку з невиконанням судового рішення відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4 602,19 грн 3 % річних за час прострочення виконання рішення суду та судові витрати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову,мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що цивільні права та обов'язки, які виникли та існували між сторонами на підставі договору позики, були припинені рішенням суду від 25 березня 2011 року про стягнення заборгованості в національній валюті, на підставі якого між сторонами виникло інше зобов'язання, тому підстави для перерахунку заборгованості в зв'язку із зміною курсу валюти та застосування до спірних відносин ч. 2 ст. 625 та ч. 1 ст. 1048 ЦК України відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ухвалення судового рішення про стягнення боргу, який не повернуто, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним угоди та не позбавляє позичальника права вимагати від відповідача його належного виконання, на підставі чого позикодавець має право на одержання від позичальника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, а саме 3 відсотки річних, оскільки позика надавалася у доларах США.

Аналогічна правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року № 6-38цс11 та від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14.

Доводи касаційної скарги та зміст доданих до неї судових рішень не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди у зв'язку з невиконанням судового рішення.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова