ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5765/15-ц
Провадження № 2/210/574/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"15" лютого 2016 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Чайкіної О.В.,

за участі секретарі: Куксенко О.В.

сторони, які беруть участь у справі: позивач: - ОСОБА_2, представник позивача - ОСОБА_3, представник відповідача ПАТ «ПівдГЗК» - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся Позивач ОСОБА_2 з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працював слюсарем черговим по ремонту обладнання на РЗФ-2 на ПАТ «ПівнГЗК». 02.09.2008.р. звільнився з ПАТ «ПівнГЗК» за власним бажанням, у звязку з виходом на пенсію. Тривала праця на підприємстві Відповідача в умовах шкідливих факторів викликала у Позивача два професійних захворювання: радикулопатія попереково-крижова з порушенням біомеханіки хребта на поперековому рівні ІІ-ІІІ ст. зі стійким вираженим больовим синдромом, нейродистрофічним синдромом у вигляді деформуючого артрозу колінних суглобів ПФС І ст., та хронічне обструктивне захворювання легень І ст.(пиловий бронхіт І ст., емфізема легень І ст.). Комісія розслідування причин виникнення хронічних професійних захворювань дійшла висновку, що професійне захворювання виникло в наслідок тривалої роботи на протязі 16 років та 9 місяців, з яких 11 років 9 місяців на підприємстві Відповідача в умовах фізичного навантаження та запиленості робочої зони. У звязку із захворюваннями Позивач втратив 50% працездатності. Через професійні захворювання доводиться постійно зазнавати моральних та фізичних страждань, так як постійно непокоїть важкість у грудях, задуха. Зазначені обставини позбавляють ОСОБА_2 можливості вести звичний спосіб життя, допомагати дружині вести господарство, проводити час з онуками, радіти звичним для здорових людей речам. Моральну шкоду Позивач оцінює в 243600,00 грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача заподіяну моральну шкоду 243600,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб.

У судовому засіданні Позивач та його представник ОСОБА_3, підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «ПівдГЗК» - ОСОБА_4 надала до суду письмові заперечення та просила суд відмовити у задоволені позовних вимог Позивача у повному обсязі

Представник відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області до суду не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши думку сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, за таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, Позивач працював на підприємстві Відповідача на посаді слюсаря по ремонту обладнання 5-го розряду, збагачувальної фабрики № 2 з 14.02.1996 року та звільнений 02.09.2008 року за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с. 16).

Відповідно до виписок-епікризів, та виписок з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2, йому поставлений діагноз: «радикулопатія попереково-крижова з порушенням біомеханіки хребта на поперековому рівні ІІ-ІІІ ст. зі стійким вираженим больовим синдромом, нейродистрофічним синдромом у вигляді деформуючого артрозу колінних суглобів ПФС І ст.» та «хронічний (пиловий) бронхіт, емфізема легень 1ст.». Та зазначено, що це захворювання є професійним. (а.с.17- 48).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03 грудня 2007 року, причиною виникнення у Позивача професійного захворювання є: тривала робота в умовах фізичного навантаження та запиленості повітря робочої зони, що перевищує ГДК (а.с.9-10).

Як вбачається з виписки із акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 16.01.2008 року серії ДНА-02 № 022697 позивачу ОСОБА_2 первинно встановлено втрату професійної працездатності 45 %(а.с.6).

Як вбачається з повторної виписки із акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 28.01.2014 року серії АБ № 0007714 позивачу ОСОБА_2 встановлено втрату професійної працездатності 50 % безстроково (а.с.7).

Ураховуючи наведене, суд вважає, що самим фактом втрати Позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через тривалу роботу в умовах фізичного навантаження та запиленості повітря робочої зони, що перевищує ГДК йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України має бути відшкодована за рахунок відповідача.

За таких обставин, вимоги Позивача до ПАТ «ПівнГЗК» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству.

Представник відповідача ПАТ «ПівнГЗК», з урахуванням ст.ст. 57-61 ЦПК України, не надав суду доказів на спростування тверджень Позивача та на обґрунтування своїх заперечень проти позову. З урахуванням встановлених судом обставин та наданих в порядку ст. 60 ЦПК України доказів, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди.

Наявність професійного захворювання у Позивача також підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема наданими виписними епікризами та виписками з медичних карток стаціонарного хворого, з яких убачається, що Позивач з приводу отриманих професійних захворювань неодноразово проходив стаціонарне та амбулаторне лікування в закладах охорони здоровя. Відповідно медичних документів Позивачу рекомендовано: спостереження лікарів, щорічні курси відновлюючої терапії, оздоровлення в санаторіях, профілакторіях, санаторно-курортне лікування. (а.с.17-48).

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України.

Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», № 3235-IV, від 20 грудня 2005 р. зупинено дію положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в частині відшкодування шкоди, завданої застрахованим особам Фондом, на 2006 рік, згідно з Законом України від 19.12.2006 р. № 489-V їх дію зупинено на 2007 рік, а Законом України від 23.02.2007 р. за № 717-V - виключено.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За таких обставин, відповідальність за шкоду, завдану Позивачу, покладено саме на роботодавців.

Позивачем втрачена професійна працездатність в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача, йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України Про охорону праці обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця.

Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин.

З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення Позивачу моральної шкоди, яку йому повинен відшкодувати Відповідач ПАТ «ПівнГЗК», як власник підприємства, яке не створило працівнику безпечні умови праці, що підтверджується актом форми П-4 від 13.12.2007 року, що призвело до ушкодження його здоров'я на виробництві, та моральних страждань потерпілого.

У судовому засіданні встановлено, що при виконанні трудових обов'язків здоров'ю Позивача була заподіяна шкода, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 50%. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання, Позивачеві порушено звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки, у звязку з чим останній переносить моральні страждання та переживання.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації.

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення Відповідачем ПАТ «ПівнГЗК» Позивачеві шкоди здоровю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий звязок між винною поведінкою відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків, а звідси й завдання йому моральної шкоди.

У задоволенні позовних вимог до відповідача Відділення ВД ФССНВВ слід відмовити, оскільки діючим законодавством не передбачено на теперішній час відшкодування моральної шкоди цим державним органом. Позивачем не доведений також факт невиконання цим відповідачем своїх обовязків, передбачених ст. 1 Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві і професійного захворювання, які спричинили втрату професійної працездатності та наявність причинно-наслідкового звязку між таким невиконанням та заподіянням моральної шкоди позивачеві.

Обговорюючи розмір відшкодування моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням встановлених судом обставин характеру спричиненої шкоди, тривалість часу роботу в умовах фізичного перевантаження на підприємстві - Відповідача у порівнянні з іншими роботодавцями, та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь з ПАТ «ПівнГЗК» - 25000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які Позивач переживав протягом тривалого часу та які переносить на теперішній час.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить із того, що вина Відповідача у спричинені моральної шкоди доведена, тривалість трудових відносин, що мали місце між сторонами у справі та ступінь втрати працездатності, і Відповідач має нести відповідальність за не створення безпечних умов на робочому місці.

Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» Позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи викладене, керуючись рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008р., ст.ст. 10, 11, 27, 60,88, 213- 215 ЦПК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 23. 1167 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Південний гірничо-збагачувальний комбінат (, місцезнаходження: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50026, Україна) на користь ОСОБА_2 (09.04.1958р.н., р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1, місце реєстрації: Дніпропетровська обл., Широківський район, смт Широке, вул. Октябрьська, буд. 98) на відшкодування моральної шкоди 25000,00 (двадцять п"ять тисяч) гривен без утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат (, місцезнаходження: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50026, Україна) на користь держави судові витрати у розмірі, у розмірі 487,20 (чотириста вісімдесят сім грн. двавдцять коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з часу його проголошення через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 19 лютого 2016 року.

Суддя: О. В. Чайкіна