Справа № 639/9774/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Іванової І.В.,

за участю секретаря - Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 2 лютого 2015 року, ухваленого по справі № 639/9774/14-ц, №2/639/277/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 2 лютого 2015 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги ПАТ Банк «Меркурій» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю літера «Б-1» загальною площею 201,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Полтавський шлях (колишній пров. Свердлова) № 10/26, яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № Н19-4580, укладеного 15.12.1995 року Харківською товарною біржею «Слобода» та зареєстрованого 27.12.1995 року ДП «ХМБТІ» за реєстровим № 118 в книзі 1, реєстраційний номер 2049633, шляхом визнання права власності на нежитлову будівлю літера «Б-1» загальною площею 201,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Полтавський шлях (колишній пров. Свердлова) № 10/26 за Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору в розмірі 42 432,37 гривень.

22 січня 2016 року ОСОБА_1, звернулася до суду із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення, посилаючись на те, що під час ухвалення вказаного рішення задовольняючи позовні вимоги, суд не врахував, що між тими ж сторонами про той предмет спору 27 листопада 2014 року було тим же судом винесено заочне рішення щодо стягнення суми боргу, за яким територіальним відділом Державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження та звернуто стягнення на виявлене майно, у тому числі нежитлову будівлю літ. «Б-1» площею 201,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Полтавський шлях № 10/26, яка належить на праві власності ОСОБА_2. Зокрема, чинним законодавством, взагалі не передбачено визнання права власності на іпотечне майно ліквідованої юридичної особи.

Прийняти участь у судовому засіданні, яке було призначено на 2 лютого 2015 року, у неї не виявилось можливим, оскільки жодних повісток, повідомлень на адресу відповідачів не надходило. Ніяких заяв щодо визнання позовних вимог нею до суду не направлялось. Зокрема, копію заочного рішення нею було отримано у жовтні 2015 року, дізнавшись про відкриття виконавчого провадження територіальним відділом ДВС. Враховуючи зазначене, вона вважає, що справа має бути переглянута в загальному порядку.

Представник заявника ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить її підпис у розписці.

Представник ПАТ Банк «Меркурій» у судове засідання не зявився, про день та час розгляду заяви був повідомлений належним чином .

ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вивчивши матеріали зазначеної вище цивільної справи та докази, надані відповідачем, суд вважає, що заява задоволенню не підлягає.

Так, судом встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 2 лютого 2015 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги ПАТ Банк «Меркурій» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю літера «Б-1» загальною площею 201,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Полтавський шлях (колишній пров. Свердлова) № 10/26, яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № Н19-4580, укладеного 15.12.1995 року Харківською товарною біржею «Слобода» та зареєстрованого 27.12.1995 року ДП «ХМБТІ» за реєстровим № 118 в книзі 1, реєстраційний номер 2049633, шляхом визнання права власності на нежитлову будівлю літера «Б-1» загальною площею 201,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Полтавський шлях (колишній пров. Свердлова) № 10/26 за Публічним акціонерним товариством Банк «Меркурій». Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору в розмірі 42 432,37 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що справа призначалася до судового розгляду на 27.11.2014 року, 23.12.2014 року, 15.01.2015 року, однак слуханням відкладалася у звязку з неявкою відповідачів .

Розгляд справи призначався неодноразово, повістки, які надсилалися на адресу відповідачів, поверталися до суду з відміткою поштового відділення за закінченням терміну зберігання . Зазначене свідчило про той факт, що відповідач відмовляється отримувати судову повістку, на повідомлення поштового відділення про необхідність явки для отримання заказаної кореспонденції не реагує.

Відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Про час та місце розгляду справи 27 листопада 2014 року відповідачі повідомлялися шляхом публікації оголошення у пресі.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 231 УЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 232 ЦПК України випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин: перша - відповідач не з'явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; друга - докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом вказаних норм наявність цих двох підстав для скасування заочного рішення є обов'язковою.

Але, в порушення даних вимог закону, відповідач не надала доказів, які на її думку мають істотне значення для вирішення спору, та не зазначила про причини її неявки в судове засідання, яке відбулося 2 лютого 2015 року, у звязку з чим суд не може визнати причину неявки в судове засідання поважною, оскільки про неї не була своєчасно повідомленою.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

З огляду на вищезазначене, підстави для задоволення заяви про перегляд заочного рішення відсутні, тому в задоволенні заяви відповідача необхідно відмовити.

Суд розяснює, що зазначене не перешкоджає відповідачу оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 228-232 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 2 лютого 2015 року, ухваленого по справі № 639/9774/14-ц, №2/639/277/15 за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Меркурій» до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідач має право оскаржити рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя І.В. Іванова