Справа № 297/281/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року Берегівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого Гал Л. Л.,

при секретарі: Боротей А.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегово цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Берегівської міської ради про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до виконавчого комітету Берегівської міської ради про визначення частки померлої 01.06.2008 року ОСОБА_2-М. Д., а також за нею ОСОБА_1 у спільному сумісному майні в рівних частках по 1/2 частки та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, а саме за нею ОСОБА_1 в цілому, вказавши, що квартира № 1 в м. Берегово, по вул. Петра Міговка, 37, належала її мамі - ОСОБА_2 та їй ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1998 року. У приватизації квартири брали участь двоє осіб: ОСОБА_2-М. Д. та вона ОСОБА_1. Проте, оскільки квартира передавалась у спільну сумісну власність, тому частки кожного з осіб, які брали участь у приватизації не були визначені. 01 червня 2008 року ОСОБА_2-М. Д. померла та після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частку в квартирі. Однак у звязку з тим, що частки в квартирі не були визначені, тому позивачка позбавлена можливості оформити спадщину за померлою, а також право власності на квартиру.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути без її участі (а.с. ).

Представник відповідача виконкому Берегівської міської ради в судове засідання не зявився, згідно поданого листа проти позову не заперечив та просив суд розглянути справу без участі представника відповідача (а.с. 26).

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 368 ч. 1 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Статтею 370 ч. 2 ЦК України встановлено, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Встановлено, що квартира № 1 в м. Берегово, по вул. Петра Міговка, 37, належала ОСОБА_1 та члену її сімї ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, згідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1998 року (а.с. 18), у приватизації квартири брали участь померла ОСОБА_2-М. Д., та її донька ОСОБА_1, проте у звязку з тим, що частки у спільній сумісній власності на квартиру не були визначені, нотаріус відмовила в оформленні спадщини за померлою.

Оскільки визнання позову відповідачем виконкомом Берегівської міської ради не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ст. 174 ЦПК України прийняв визнання позову виконкомом Берегівської міської ради.

За таких обставин позов ОСОБА_1 слід задовольнити та визначити частки у квартирі за померлою ОСОБА_2-М. Д. та за позивачкою в ? частині, а також встановити право власності позивачки на квартиру.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 212, 214 ЦПК України, ст.ст. 328, 368, 370, 372, 392, 1261 ЦК України,

р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визначити, що частки ОСОБА_2, яка померла 01 червня 2008 року, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартирі № 1, загальною площею 63,20 кв.м., що знаходиться за адресою м. Берегово, вул. Петра Міговка, 37, є рівними і кожна з них складає 1/2 частини квартири.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на квартири № 1, загальною площею 63,20 кв.м., яка складається з 2 кімнат, загальною площею 34,7 кв.м., у тому числі 1-а кімната 14,2 кв.м., 2-а кімната 20,5 кв.м., кухні площею 13,3 кв.м, вбиральні 0,9 кв.м., ванної кімнати 3,1 м, коридоку 6,8 кв.м. що знаходиться за адресою м. Берегово, вул. Петра Міговка, 37, Закарпатської області в цілому.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_3.