У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.

з участю

позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду від 09 лютого 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Костопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на ? частину будинковолодіння,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Костопільського районного суду від 09 лютого 2016 року в позові відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Костопільського районного суду від 20 березня 2015 року щодо накладення арешту на будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 в м.Костопіль Рівненської області.

В апеляційній скарзі позивачка вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Зазначає, що є помилковим та не відповідає наявним доказам у справі висновок суду про те, що покійна матір відмовилась від своєї частки спільного нажитого майна, оскільки своєю заявою від 18 листопада 1998 року матір відмовилася лише від спадкування обов'язкової частки у спадщині після смерті свого чоловіка, жодної заяви про відмову від своєї частки у спірному будинку як об'єкті спільного майна подружжя матір не подавала і не підписувала. Для відмови одного з подружжя від своєї частки у спільному майні закон вимагає вчинення відповідного правочину, а тому суд помилково прийняв заяву про відмову від оформлення другим із пережитого подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності.

Доводить, що при видачі у 1998 році відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом державний нотаріус всупереч вимогам п.121 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року не виділив із спільної маси частку, що належала покійній матері як учаснику спільної сумісної власності, яка за принципом рівності часток подружжя повинна складати на ? у спірному будинку. І лише після виконання зазначених дій нотаріус мав видати відповідачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом на решту ? частки після смерті батька.

Стверджує, що оскільки її покійній матері по закону на момент відкриття спадщини належало ? частка у спірному будинку, який належав на праві спільної сумісної власності подружжя її покійним батькам, що було встановлено судом, та на який державним нотаріусом у протиправний спосіб у 1998 році було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на весь будинок, то до складу спадкової маси після її смерті входить і ? спірного будинку.

Вказує, що для відновлення порушеного права її покійної матері на ? частку у спірному будинку, на яку вона має право претендувати як спадкоємець по закону, необхідно скасувати видане у 1998 році свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

За викладених обставин просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що покійні батьки сторін з 20 січня 1956 року перебували в шлюбі. За час перебування в шлюбі в 1971 році збудували будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в м.Костопіль, який був оформлений на ОСОБА_4

19 грудня 1996 року ОСОБА_4 склав заповіт, згідно якого все своє майно заповідав відповідачу, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер.

Після смерті батька відповідач звернувся в нотаріальну контору та 18 листопада 1998 року йому отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 в м. Костопіль.

Судом також встановлено, що відповідач зареєстрований АДРЕСА_1, однак, фактично з 2005 року проживає за межами України.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати сторін ОСОБА_5 Після її смерті позивачка ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що спірний будинок з 1998 року належить відповідачу і про це було відомо покійній ОСОБА_5 про що свідчить заява у спадковій справі з якої слідує, що ОСОБА_5 не заперечує проти оформлення спадщини на відповідача.

В своїх поясненнях позивач вказувала, що документи на будинок зберігалися у покійної матері і про ці документи дізналась лише після смерті матері.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції послався на вимоги ст.1218 ЦК України, ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України та виходив з того що, покійна матір сторін погодилася із заповітом свого покійного чоловіка і відмовилася від своєї частки спільно нажитого майна на користь відповідача, оскільки впродовж більше 16 років перед смертю не ставила будь-яких вимог з метою набуття права власності на частину збудованого подружжям будинку.

Власник спадкового майна ОСОБА_4, яким є житловий будинок по АДРЕСА_1 в м.Костопіль, склав заповіт на позивача, який не оспорювався дружиною ОСОБА_5, а за її згодою після смерті спадкодавця перейшов у власність ОСОБА_3, який 18 листопада 1998 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що не порушувало права та інтереси інших осіб, до яких відноситься і позивачка.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, який ґрунтується на фактичних обставинах справи, які перевірені під час судового розгляду та їм надана належна правова оцінка, а доводами апеляційної скарги висновок місцевого суду не спростовується.

Доводами апеляційної скарги не доведено ту обставину, що на час смерті ОСОБА_5 спірний будинок або його частка перебувала у її власності, вона не була спадкодавцем за законом, в зв'язку з чим у позивачки не виникло право отримати в спадщину частину будинку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.М.Рожин

Судді М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук