25.02.2016 Справа № 756/2634/16-ц
Справа пр. №2/756/2666/16
ун. №756/2634/16-ц
У Х В А Л А

25 лютого 2016 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Великохацька В.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на нерухоме майно.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовну заяву слід залишити без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожен має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вимоги до форми та змісту позовної заяви встановлені ст.119 ЦПК України.

Відповідно до п.п.2,4,5,6 ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Однак позивачами вимоги, передбачені вказаними законодавчими нормами, не виконані.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду України від 20.06.2011 року у справі №3-55гс11 зазначено, що відмова органу державної реєстрації прав в оформленні права власності на об'єкт нерухомого майна та видачі свідоцтва у зв'язку з ненаданням необхідних документів для оформлення такого права не є оспорюванням права власності на об'єкт нерухомого майна.

Так, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у своїй позовній заяві відповідачем вказують Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві. Проте позивачі, враховуючи все вищевикладене, жодним чином не обгрунтовують необхідність залучення до участі у розгляді справи в якості відповідача Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, яким саме чином рішення у справі вплине на права, обов'язки чи законні інтереси Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві; ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не зазначають, у чому полягає невизнання або оспорювання Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві права власності позивачів на нерухоме майно. Отже, позивачам слід визначитись з колом відповідачів у справі.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачі заявляють вимогу про визнання права власності на квартиру №67 в будинку №20-А на вул. Героїв Дніпра в м. Києві, тобто вимогу майнового характеру.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю цього майна, тобто його дійсною вартістю.

Підпунктом а) п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

З огляду на викладене, позивачам слід вказати ціну позову, виходячи з дійсної вартості нерухомого майна, право власності на яке позивачі просять суд визнати за ними, а судовий збір відповідно має сплачуватись, виходячи зі ставок судового збору, які встановлені ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру.

Окрім цього, позивачі просять суд зобов'язати відповідача зареєструвати за ними право власності на нерухоме майно, тобто заявляють також вимогу немайнового характеру.

Суд звертає увагу позивачів на те, що відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 року передбачено, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону України №3674-VI підлягає сплаті за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Отже, позивачам слід надати докази сплати судового збору окремо за подання позову в частині вимог як майнового, так і немайнового характеру або загальною сумою за всі такі вимоги.

Таким чином, при поданні до суду позовної заяви позивачами не зазначено ціну позову, а судовий збір сплачено з порушенням вимог Закону України "Про судовий збір" та не в повному обсязі.

Також у позовній заяві зазначається про те, що спірна квартира зареєстрована на праві власності за позивачами в рівних долях на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.1996 року, зареєстрованого Товарною біржею "Українська біржа Десятинна". ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 стверджують, що вони не можуть звернутись до даної організації з метою отримання дублікату договору купівлі-продажу, оскільки на даний час Товарної біржі "Українська біржа Десятинна" не існує, проте жодних належних доказів на підтвердження вказаного факту позивачами суду не надано.

Ч.1 ст.121 ЦПК України передбачає, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, передбачених ст.ст.119,120 ЦПК України, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення позовної заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

На виконання зазначеної ухвали позивачі повинні подати до суду позовну заяву в новій редакції відповідно до вимог ст.ст.119,120 ЦПК України, з урахуванням вимог про усунення недоліків, викладених в цій ухвалі.

Зважаючи на вищенаведене, керуючись ч.1 ст.121 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на нерухоме майно залишити без руху та надати позивачам строк на усунення недоліків у термін до 04.03.2016 року, але не пізніше п'яти днів з дня отримання ними даної ухвали.

У випадку, якщо недоліки позовної заяви у визначений строк не будуть виправлені, позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Великохацька