Провадження № 22ц/790/4446/16 Головуючий 1-ї інст. Попрас В.О.
Справа № 2018/2-3162/11 Суддя доповідач Бровченко І.О.
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 жовтня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Бровченко І.О.,

суддів Швецової Л.А., Карімової Л.В.,

при секретарі Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :
У липні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України та просив зобов`язати Міністерство оборони України надати йому за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї при першому надходженні житла.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що наказами начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 528 від 29 листопада 2007 року та начальника Харківського університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба № 284 від 14 грудня 2007 року його звільнено з військової служби у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) ЗС України. У зв`язку зі звільненням за такою підставою його поставили на квартирний облік в картирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України в позачергову чергу, але впродовж більше трьох років після звільнення з військової служби його сім`ю житлом так і не забезпечено.

Враховуючи, що відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України та членів їх сімей» протягом трьох років після звільнення його не було забезпечено житлом, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України надати ОСОБА_1 за рахунок Міністерства оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, при першому надходженні житла.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України в особі Східного територіального юридичного відділу Міністерства оборони України ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що жилі приміщення для постійного проживання військовослужбовців із сім`ями виділяються за рахунок коштів Державного Бюджету України на відповідний рік для Міноборони. Прийняття рішення щодо розподілу житлових приміщень у спірних правовідносинах має чітко визначену процедуру. Крім того, до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу не входить вирішення питання щодо розподілу та надання житлових приміщень для постійного проживання осіб, які перебувають на квартирній черзі. Позивач наразі перебуває на квартирній черзі, внесений до списків отримання житла на пільгових засадах; його права не є порушеними, оскільки йому не відмовлено у праві на отримання житла.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, встановивши обставини справи, перевірив зібрані по справі докази, обговоривши доводи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

За правилом ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, які не підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та під час ухвалення рішення за ч.1 ст.214 цього Кодексу вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги про зобов`язання квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова надати ізольовані житлові приміщення позивачу на склад його сім`ї, суд такого висновку дійшов з посиланням на те, що відповідачем не виконані обов`язки, які передбачені законом про забезпечення позивача відповідним житлом за рахунок Міністерства оборони України протягом трьох років з моменту звільненні з військової служби.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

За правилом ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, таким, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що наказами начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 528 від 29 листопада 2007 року та начальника Харківського університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба № 284 від 14 грудня 2007 року позивача звільнено з військової служби у зв`язку з реформуванням (скороченням штатів) ЗС України.

У зв`язку зі звільненням за такою підставою його поставили на квартирний облік в картирно-експлуатаційний відділ м. Харкова Міністерства оборони України в позачергову чергу з 30 листопада 2007 року.

Відповідно до абз.1 п.1 ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно абз.7 п.1 ст.12 Закону, порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.23 Закону, фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міністерства оборони України, розвідувальних органів України та інших центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування та правоохоронні органи, інших джерел, передбачених законом.

Пунктом 1 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081 в редакції, чинній на день ухвалення судового рішення (далі - Порядок), прийнятого на виконання і в розвиток Закону, цей Порядок визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно п.4 Порядку, центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення та Держспецтрансслужба, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом, а також щороку визначають обсяги службового житла і житла, що надається військовослужбовцям для постійного проживання.

Згідно п.1.1 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженої наказом Міністерства зборони України від 06 жовтня 2006 року N 577 в редакції, чинній на день ухвалення судового рішення (далі - Інструкція), ця Інструкція визначає організацію забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям - особам офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил України, у тому числі які проходять військову службу у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), що належать до сфери управління Міністерства оборони України, у його структурних підрозділах, а також особам, звільненим в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей, включаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).

Аналізуючи норми вищевказаного законодавства, вбачається, що жилі приміщення для постійного проживання виділяються за рахунок коштів, що передбачаються в Держбюджеті на відповідний рік для Міноборони. Прийняття рішення щодо розподілу вказаних житлових приміщень серед осіб, які мають право на їх отримання, має чітко визначену процедуру в якій в обов`язковому порядку приймають участь: квартирно-експлуатаційний відділ (КЕЧ) району; гарнізонна житлова комісія; начальник гарнізону; житлова комісія військової частини; відповідні структурні підрозділи Міністерства оборони України; Міністр оборони України, інші (Головне КЕВ Збройних Сил України; Комісія з контролю за розподілом житла у гарнізонах Збройних Сил України, яка створюється за наказом Міністра оборони України).

Згідно п.п.76,79, п.4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №406/2011, Міноборони України затверджує інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцем ЗСУ та членам їх сімей житлових приміщень, розробляє, подає на затвердження КМУ та впроваджує комплексну програму забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до положень Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям ЗСУ та членів їх сімей житлових приміщень, затверджених наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, чинної на час виникнення спірних правовідносин, рішення щодо розподілу житла для постійного проживання військовослужбовців та членів їх сімей за рахунок коштів, що передбачені Державним Бюджетом України на відповідний рік для Міноборони, приймається за списками квартирно-експлуатаційного органу з погодженням з гарнізонною житловою комісією, житловою комісією військової частини з переданням до Головного квартирно-експлуатаційного Управління ЗСУ для подальшого розгляду комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах ЗСУ, рішення якої є остаточним і обов`язковим для розгляду начальником гарнізону, керівником квартирно- експлуатаційного органу та головою гарнізонної житлової комісії.

Таким чином, до повноважень квартирно-експлуатаційного відділу не входить вирішення питання щодо розподілу та надання житлових приміщень для постійного проживання осіб, які перебувають на квартирній черзі.

При вирішенні справи за позовом до КЕВ м. Харкова про зобов`язання надати житло позивачу, суд не з`ясував повноваження цього структурного підрозділу для забезпечення виконання такого рішення. Крім того, суд першої інстанції Міністерство оборони України, як центральний орган виконавчої влади до участі у праві відповідно до положень ст. 33 ЦПК України не залучив, але вказаним рішенням вирішив питання про його права та обов`язки, оскільки рішенням вирішено надати ОСОБА_1 за рахунок Міністерства Оборони України ізольоване житлове приміщення на склад його сім`ї, при першому надходженні житла.

Приймаючи до уваги викладене, оцінив всі обставин справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2011 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді -