АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 602/1128/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Костів Л.І.
Провадження № 22-ц/789/298/16 Доповідач - Дикун С.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення особи без надання іншого житлового приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Лановецького районного суду від 28 грудня 2015 року в задоволенні позову про виселення особи без надання іншого житлового приміщення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі позивач посилався на його незаконність та необгрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_1 зазначає, що поза увагою суду залишився висновок про відсутність доказів систематичного руйнування та псування жилого приміщення, використання його не за призначенням, систематичне порушення правил соціалістичного співжиття. Також, суд першої інстанції не звернув увагу на факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї, неодноразові його звернення до органів внутрішніх справ щодо систематичного порушення відповідачем правил співжиття, на профілактичні розмови про недопустимість антигромадської поведінки. Вважає, що судом першої інстанції не вжито заходів щодо охорони його конституційних прав на життя і здоров'я, повагу до людської гідності.

В суді апеляційної інстанції позивач апеляційну скаргу підтримав з підстав, наведених в ній.

Представник відповідача його дружина та дочка позивача - ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін, вважаючи його законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником одноповерхового житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований по вул.Новосілка, 54 «а» в м.Ланівці Тернопільської області, що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 01 квітня 1993 року, виданим виконавчим комітетом Лановецької селищної Ради народних депутатів. (а.с.7)

Відповідач ОСОБА_3 є зятем ОСОБА_1 і зареєстрований та проживає у зазначеному домоволодінні, що підтверджується копією паспорта серії НЮ №295915, виданого 20 січня 2013 року Лановецьким РС УДМС України в Тернопільській області. До спірного будинку він вселився в установленому законом порядку, як член сім'ї власника будинку, а тому набув прав і обов'язків, передбачених ст.156 ЖК України. (а.с.21)

11 травня 2015 року о 21 год. 30 хв. ОСОБА_3 в м.Ланівці по вул.Новосілка, 54 «а» вчинив сварку зі своєю дружиною - ОСОБА_4, в ході чого виражався в її адресу нецензурною лайкою та словесно погрожував їй розправою, чим міг заподіяти шкоду психічному та фізичному стану здоров'я потерпілої. Згідно із постановою Лановецького районного суду від 19 травня 2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КупАП, притягнуто до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. (а.с.8)

Відповідно до інформації Лановецького відділення поліції Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області від 24 грудня 2015 року №252/110/02-2015, 07 та 14 вересня 2015 року зареєстровано звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які здійснювали виклик правоохоронних органів. За результатами розгляду даних звернень відносно ОСОБА_3 складено два адміністративні протоколи за ч.1 ст.173-2 та ч.2 ст.173-2 КупАП.(а.с.65)

Зокрема, як вбачається із протоколу серії ТЕ №005981 від 14 жовтня 2015 року про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, 14 вересня 2015 року о 10:00 год. в м.Ланівці по вул.Новосілка, 54 «а» ОСОБА_3 затіяв сімейну сварку зі своїм тестем ОСОБА_1, в ході чого виражався в його адресу нецензурною лайкою та словесно погрожував фізичною розправою.

Відповідно до постанов Лановецького районного суду від 30 жовтня 2015 року та 26 листопада 2015 року матеріали адміністративних справ про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч.2 ст.173-2 КупАП направлені в Лановецький РВ УМВСУ в Тернопільській області для належного оформлення та виконання вимог, передбачених чинним законодавством України.

У матеріалах справи відсутні письмові докази, що до відповідача вживались заходи попередження щодо недопустимості антигромадської поведінки за місцем проживання, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

Частиною першою статті 156 ЖК України встановлено, що члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені статтею 157 ЖК України та частиною першою статті 116 ЖК України.

Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Виходячи з офіційного характеру заходів запобігання і громадського впливу, які мають передувати виселенню відповідача на підставі ст. 116 ЖК України, відповідно до правил ст. 29 ЦПК України про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, іншими уповноваженими органами, а заходів громадського впливу - органами самоорганізації населення (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення) , повинні підтверджуватися письмовими доказами.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що судом не встановлено фактів систематичного порушення відповідачем правил співжиття, руйнування чи псування жилого приміщення, що робило б для позивача неможливим проживання із ним в одному жилому приміщенні , допущених після застосування до відповідача заходів попередження або громадського впливу, передбачених ст.116 ЖК України, які не дали позитивних результатів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки суд дійшов їх із повним та всебічним з'ясуванням дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін в даних правовідносинах та дав належну правову оцінку зібраних у справі доказів.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що суд допустив неправильне застосування положень ст. 47 Конституції України, ст.116 ЖК України, що призвело до ухвалення незаконного рішення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції та під час перегляду справи в апеляційному суді ОСОБА_1 не надав суду безперечних та переконливих доказів, що до відповідача вживались заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача, передбачених ст.116 ЖК України, котрі є необхідною умовою для застосування судом наслідків цієї правової норми у вигляді виселення без надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи позивача, що висновок суду про відсутність доказів систематичного руйнування та псування жилого приміщення, використання його не за призначенням, систематичне порушення правил співжиття не відповідає обставинам справи, так як спростовується доказами про насильство в сімї та систематичне руйнування будинку: постановою Лановецького районного суду від 19 травня 2015 року; показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 про руйнування та псування житлового приміщення; протоколами про вчинення відповідачем адміністративного правопорушення ТЕ №005981 від 14 жовтня 2015 року; інформацією Лановецького відділення поліції Кременецького ВП ГУНП в Тернопільській області від 24 грудня 2015 року №252/110/02-2015; довідкою Лановецької районної лікарні від 16 жовтня 2015 року про погіршення стану здоровя дружини позивача ОСОБА_6; показами свідка ОСОБА_6 та актом депутата місцевої ради від 06 серпня 2015 року про факт непроживання відповідача у спірному житлі. Оскільки із перелічених доказів не вбачається обставин вжиття до відповідача заходів попередження або громадського впливу, передбачених ст.116 ЖК України, які не дали позитивних результатів

Не можуть бути прийняті апеляційним судом посилання ОСОБА_1, що суд першої інстанції не звернув увагу на факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї, неодноразові його звернення до органів внутрішніх справ щодо систематичного порушення відповідачем правил співжиття, оскільки позивачем не доведено і судом не встановлено, що зазначені факти мали місце після вжиття до відповідача заходів попередження або громадського впливу. Щодо твердження позивача в апеляційній скарзі про громадський вплив на відповідача - профілактичні бесіди родичів та сусідів про недопустимість антигромадської поведінки, то зазначені обставини не підтверджені письмовими доказами та не передбачені чинним законодавством в якості однієї з умов застосування норми ст.116 ЖК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не містять правових підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_7