Справа №573/2622/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Кліщ О. В.
Номер провадження 22-ц/788/408/16 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
РІШЕННЯ

і м е н е м У к р а ї н и

23 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 20 січня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5

про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а:

07 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого обґрунтувала тим, що 15 вересня 2007 року з відповідачем зареєстрували шлюб, за час якого народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однією сім'єю з відповідачем проживали до 19 вересня 2015 року, оскільки між подружжям виникали сварки та бійки, відповідач створював неможливі умови для спільного проживання, принижував позивачку, знущався з неї, а тому вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе, суперечить інтересам неповнолітнього сина. Просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача понесений нею судовий збір та витрати на правову допомогу.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 20 січня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, зареєстрований 15 вересня 2007 року у виконкомі Жовтневої селищної ради Білопільського району Сумської області, розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис №34.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачки, яка змінила його під час державної реєстрації шлюбу, відновлено на дошлюбне - Бобошко.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 487,20 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Адвокат ОСОБА_4, яка представляє інтереси ОСОБА_3, з рішенням в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу не погодилася, оскаржила його в апеляційному порядку та просить рішення в цій частині змінити. Вказує, що її довіритель скористалася правовою допомогою адвоката та понесла відповідні витрати, розмір яких не перевищує граничного розміру компенсації таких витрат за законом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, тому вважає неправомірною відмову суду у стягненні з відповідача цих витрат.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з'явилися.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Порядок їх розподілу визначений ст. 88 ЦПК України, а питання витрат на правову допомогу визначено ст. 84 ЦПК України.

Звертаючись до суду, ОСОБА_3, крім вимог про задоволення позову, просила також стягнути з відповідача витрати за надання юридичної допомоги адвокатом, в обґрунтування яких додала договір про надання юридичних послуг адвокатом ОСОБА_4 від 07 грудня 2015 року та дві квитанції від 07 грудня 2015 року, якими підтверджується сплата 50 грн. за надання юридичної консультації та роз'яснень, а також 350 грн. за складання позовної заяви про розірвання шлюбу (а.с. 9, 10).

Вирішуючи спір та розподіляючи судові витрати, місцевий суд виходив з того, що Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року при визначенні розміру компенсації витрат на правову допомогу визначає обов'язковою умовою часовий обсяг роботи адвоката саме при вчиненні процесуальних дій у суді, тому понесені позивачкою витрати поза судовим засіданням компенсації не підлягають.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком, оскільки він суперечить вимогам закону.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З викладеного вбачається, що для компенсації витрат на правову допомогу визначальною є участь особи, яка надавала правову допомогу, при цьому така участь має бути забезпечена:

- у судовому засіданні;

- під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням;

- під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка просить компенсувати за рахунок відповідача витрати на правову допомогу, які понесені нею поза судовим засіданням, тобто до звернення з позовом до суду.

З роз'яснень, викладених в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вбачається, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, надання позивачці юридичної консультації і роз'яснень, а також складання позовної заяви здійснене адвокатом ОСОБА_4 поза судовим засіданням.

Зазначені дії адвоката обумовлені укладеним з позивачкою 07 грудня 2015 року договором про надання юридичних послуг та не суперечать положенням Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року, яким визначені види правової допомоги як адвокатської діяльності (надання консультацій і роз'яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, тощо), а тому є окремими процесуальними діями, які вчинені поза судовим засіданням.

Відповідні витрати позивачки на загальну суму 400 грн. за надані адвокатом юридичні послуги підтверджуються оригіналами квитанцій від 07 грудня 2015 року № 643390 на суму 50 грн. та № 643391 на суму 350 грн., які колегія суддів вважає належними та допустимими доказами щодо підтвердження понесених ОСОБА_3 витрат на правову допомогу, оскільки ці докази дають можливість ідентифікувати, за що саме сплачувалися кошти адвокату.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня на рівні 1218 грн., відповідно розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 487,20 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням.

Понесені позивачкою витрати за надані послуги у сумі 400 грн. не перевищують граничного розміру, встановленого Законом.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги, в частині вирішення витрат на правову допомогу, які складають 400 грн., обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Звідси, загальний розмір судових витрат, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, складає 887 грн. 20 коп. (487, 20 грн. судового збору+400 грн. витрат на правову допомогу).

Враховуючи, що порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат, рішення суду в цій частині відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 20 січня 2016 року, в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 887 грн. 20 коп. компенсації судових витрат, а не 487 грн. 20 коп., як зазначив суд першої інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: