АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів: Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фавор», треті особи: ОСОБА_3, Державна фіскальна служба України, Державна архітектурно-будівельна інспекція України Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві про визнання недійсним договору будівельного підряду, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року позивачка звернулася із позовом, уточнивши який зазначила, що із 03 вересня 2006 року до 19 травня 2009 року перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.

15 вересня 2006 року ОСОБА_2 одержав дозвіл на реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі якого протягом 2006-2009 років за рахунок спільних коштів подружжя відбулась реконструкція вказаного будинку.

Тому, на підставі ст. 62 СК України, вважала вказаний будинок об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, проте відповідач ОСОБА_2 заперечував таке посилаючись на договір будівельного підряду, укладений між ним і ТОВ «Фавор».

Вказаний договір вважала фіктивним, як вчинений без наміру створення правових наслідків та таким, що порушує публічний порядок та спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, спрямований на незаконне заволодіння майном фізичної особи.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на положення ст.ст. 228, 234 ЦК України просила визнати недійсним договір будівельного підряду укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Фавор» від 12 квітня 2005 року та стягнути з відповідачів солідарно судові витрати. (т.1 а.с.1-3, 67)

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував, просив застосувати строки позовної давності і стягнути із позивачки на свою користь 2794 грн. витрат на правову допомогу. (т.1 а.с.30-35, 48-49, 204-213)

Представник третьої особи Державна архітектурно-будівельна інспекція України Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві просив ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. (т.1 а.с.57-59)

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «Фавор», треті особи: ОСОБА_3, Державна фіскальна служба України, Державна архітектурно-будівельна інспекція України Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві про визнання недійсним договору будівельного підряду відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 794 грн. витрат на правову допомогу. (т.1 а.с.224-230)

В апеляційній скарзі позивачка посилалася на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтування скарги зазначила, що суд не врахував обставин та доказів якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

В скарзі апелянт також зазначила заперечення на:

- ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 про допит його як свідка;

- ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 про витребування реєстраційної справи ТОВ «Фавор»;

- ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про витребування та огляд головної книги ТОВ «Фавор» за 2015 рік;

- ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2015 року про відмову в задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 про огляд документів в матеріалах цивільних справ №2-4801/12 та № 2-48/12;

- ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_5 в режимі відеоконференції;

- ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про витребування у Вінницького обласного управління статистики звітів ТОВ «Фавор» за 1, 2, 3, 4 квартали 2005 року;

- ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи висновку будівельно-технічного дослідження від 30 жовтня 2015 року;

- ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про витребування та огляд в судовому засіданні оригіналів договору будівельного підряду №010305 від 12 квітня 2015 року та документів на його виконання, технічного паспорту садиби АДРЕСА_1

- ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про витребування інвентарної справи стосовно квартири АДРЕСА_2

- ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року про відмову в задоволенні заяви про відвід судді Сирбул О.Ф. (т.1 а.с.238-243)

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримав скаргу і просив її задовольнити. Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені встановленим порядком про що у справі є докази, ОСОБА_1 - шляхом вручення повістки її представнику ОСОБА_4 (т.2 а.с.9-18)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що за договором підряду № 010305 від 12 квітня 2005 року, замовник ОСОБА_2 доручив, а підрядник ТОВ «Фавор» зобов'язався на власний ризик виконати роботи щодо реконструкції житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити роботу. (т.1 а.с.9-11)

Складеними Замовником та Підрядником довідками про вартість виконаних робіт за вищевказаним договором протягом травня - серпня 2015 року сторони визначили вартість проведених робіт. (т.1 а.с.41-44)

15 вересня 2006 року ОСОБА_2 одержав дозвіл на реконструкцію житлового будинку АДРЕСА_1. (т.1 а.с.7)

Із 03 вересня 2006 року до 19 травня 2009 року ОСОБА_1 перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. (т.1 а.с.4-5)

31 грудня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації за адресою: АДРЕСА_1. (т.1 а.с.60-62)

При цьому позивачка в позовній заяві не оспорювала, що вказаний будинок належав ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 14.10.1988 року, а земельна ділянка за вказаною адресою на підставі Державного акту від 11.02.2003 року № 10-7-00032. (т.1 а.с.1-3)

Колегія суддів перевірила та відхилила доводи апелянта за таких підстав.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (стаття 228 ЦК України).

Згідно зі ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 21 січня 2015 р. у справі N 6-197цс14, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Позивачкою не доведено наявності таких підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним або нікчемним, не встановлено таких і судом. Доводи позивачки, що оспорюваний правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, не знайшли підтвердження дослідженими судом доказами.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. У випадку якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 13 травня 2015 року у справі N 6-67цс15 та від 29 квітня 2015 року № 3-62гс15, від 11 грудня 2012 року № 3-65гс12.

Тому не підлягають задоволенню вимоги позивачки про захист її права власності шляхом визнання недійсним оспорюваного договору стороною якого позивачка не була.

За таких обставин, колегія суддів визнала неспроможними заперечення апелянта щодо ухвал Дарницького районного суду міста Києва від 15 жовтня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 про допит його як свідка та про відмову в задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 про витребування реєстраційної справи ТОВ «Фавор»; ухвал Дарницького районного суду міста Києва від 13 листопада 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про витребування та огляд головної книги ТОВ «Фавор» за 2015 рік, про відмову в задоволенні клопотання представника ОСОБА_4 про огляд документів в матеріалах цивільних справ №2-4801/12 та № 2-48/12, та про відмову в задоволенні клопотання про допит свідка ОСОБА_5 в режимі відеоконференції; ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року про відмову в задоволенні клопотання про витребування у Вінницького обласного управління статистики звітів ТОВ «Фавор» за 1, 2, 3, 4 квартали 2005 року, про відмову в задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи висновку будівельно-технічного дослідження від 30 жовтня 2015 року, про відмову в задоволенні клопотання про витребування та огляд в судовому засіданні оригіналів договору будівельного підряду №010305 від 12 квітня 2015 року та документів на його виконання, технічного паспорту садиби АДРЕСА_1, про відмову в задоволенні клопотання про витребування інвентарної справи стосовно квартири АДРЕСА_2

Колегія суддів апеляційного суду перевірила та визнала необґрунтованими заперечення апелянта щодо ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року про відмову в задоволенні заяви про відвід, оскільки заявником не наведено і судом не встановлено передбачених законом підстав для відводу судді районного суду по цій справі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним доказам по справі, а тому рішення не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ч. 1 ст. 303, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

О.Ф.Мазурик

Справа № 22-ц/796/3663/2016

Унікальний номер 753/657/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Сирбул О.Ф.

Доповідач Левенець Б.Б.