У Х В А Л А

25 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

Шевченківський районний суд м. Чернівці рішенням від 31 березня

2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково: зобов'язав виконавчий комітет Чернівецької міської ради позачергово надати ОСОБА_4 та членам його сім'ї трикімнатну благоустроєну квартиру в м. Чернівці в межах норми житлової площі, що відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Апеляційний суд Івано-Франківської області рішенням 14 вересня

2015 року скасував рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від

31 березня 2015 року та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 20 січня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 вересня 2015 року залишила без змін.

10 березня 2015 року до Верховного Суду України звернувся

ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме частини сьомої статті 44 Закону України «Про статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу заявник надав ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року, а також постанову Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 3 червня 2015 року та виходив з того, що чинним законодавством не встановлено строк, протягом якого особи, обрані на виборну посаду, коли це пов'язано з переїздом в іншу місцевість, повинні бути забезпечені житлом переважно перед іншими громадянами з таким же статусом (які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень), а тому відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача забезпечити позивача благоустроєним житлом у позачерговому порядку з переважним правом на одержання житлового приміщення перед усіма іншими категоріями позачерговиків. При цьому, суди установили, що

ОСОБА_4 взятий на облік на покращення житлових умов та включений до окремого списку для позачергового одержання житла за № 208; у контрольних списках працівників апеляційного суду Чернівецької області, які перебувають на обліку на покращення житлових умов у виконавчому комітеті Чернівецької міської ради, позивач перебуває на черзі під № 7 після інших суддів цього суду.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від

12 листопада 2014 року міститься висновок про те, що правовідносини з приводу забезпечення позивача житлом у зв'язку з обранням його суддею, регулюються нормами частини сьомої статті 44 Закону України «Про статус суддів», яка була чинною на момент виникнення у позивача права на отримання житла.

Аналогічні висновки містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року, якою суд касаційної інстанції, посилаючись на постанову Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року, залишив без змін ухвалені у справі рішення.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року постановлені у справах з різними фактичними обставини, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

Порівняння змісту постанови Верховного Суду України 12 листопада

2014 року зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до виконавчого комітету Чернівецької міської ради про зобов'язання вчинити певні дії за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко