Номер провадження: 22-ц/785/8488/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Таварткіладзе О.М., Цюри Т.В., при секретарі Лопотан В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» на заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016р. по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» до ОСОБА_2 про стягнення виплаченого страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А :

05 липня 2016р. представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 59973грн.54коп. та судового збору в розмірі 1378грн.

В обґрунтування позову представник вказав, що 17 жовтня 2014р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПРОВІДНА» та ОСОБА_3 було укладено договір добровільного комплексного автострахування №06/0669570/0302/14, відповідно до якого було застраховано, у тому числі і від ризику ДТП, автомобіль марки «BMW Х5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_3 Термін дії полісу з 18 жовтня 2014р. до 17 жовтня 2015р.

30 грудня 2014р. приблизно о 23 годині 50 хвилин по вулиці Перемоги у м. Іллічівську Одеської області сталась ДТП за участю застрахованого транспортного засобу та автонавантажувача марки «Фотон», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2, та в внаслідок ДТП застрахований автомобіль, належний ОСОБА_3, зазнав пошкоджень. Згідно акту № НОМЕР_3 огляду транспортного засобу від 05 січня 2015р., акту виявлення прихованих пошкоджень від 19 березня 2015р., заявою ОСОБА_3 від 10 лютого 2015р., рахунку-фактури №АК00023606 від 23 березня 2015р. ТОВ «Автоконцепт», акту виконаних робіт від 06 травня 2015р., платіжних доручень №00203451 від 19 травня 2015р., вартість пошкодженого автомобіля склала 59973грн.54коп., яку за наслідками ДТП ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» сплатила ОСОБА_3, як страхове відшкодування.

Згідно постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 24 лютого 2015р. провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач вказав, що в ході розгляду адміністративної справи свідок ОСОБА_4 пояснив, що 30 грудня 2014р. коли він їхав в автомобілі під керуванням ОСОБА_3, раптово на їх смугу руху заднім ходом між автомобілями, що стояли вздовж узбіччя, виїхала снігозбиральна машина та вдарила автомобіль, в якому вони їхали. Допитаний під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 підтвердив, що 30 грудня 2014р. він керував навантажувачем «Фотон» та збирав сніг по вулиці Перемоги в м. Іллічівську по автошляху «село Олександрівка місто Іллічівськ», вздовж узбіччя стояв ряд вантажних автомобілів, та він виїжджаючи між ними дійсно виїхав на смугу зустрічного руху, де сталося зіткнення з автомобілем марки «BMW Х5».

Позивач вважав, що у звязку з тим, що ОСОБА_3 було визнано не винним у вказаній ДТП, що йому було сплачено страхове відшкодування, що винною особою є ОСОБА_2, з якого позивач просив стягнути страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 59973грн.54коп. та судовий збір в розмірі 1378грн.

Заочним рішенням суду від 10 жовтня 2016р. у задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» до ОСОБА_2 про стягнення виплаченого страхового відшкодування відмовлено (а.с.38-41).

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу з проханням скасувати заочне рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що судом необґрунтовано було відмовлено у задоволені її позову, без урахування вимог закону і усіх обставин по справі (а.с.45-51).

Справу розглянуто у відсутності представника ПАТ Страхова компанія «ПРОВІДНА», який був належним чином сповіщений про слухання справи в апеляційній інстанції, але про причини неявки суд не повідомив. Справу розглянуто у відсутності відповідача ОСОБА_2, який був сповіщений за останнім відомим місцем проживання, що відповідно до вимог ч.5ст.74 ЦПК України вважається належним сповіщенням про слухання справи.

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхування або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992р. звернуто увагу на те, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.

Судом першої інстанції було встановлено, що 30 грудня 2014р. приблизно о 23 годині 50 хвилин по вулиці Перемоги у м. Іллічівську Одеської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю власника автомобіля марки «BMW Х5», державний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 та автонавантажувача «Фотон», державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

За договором добровільного комплексного автострахування № 06/0669570/0302/14 від 17 жовтня 2014р., укладеним між ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» та ОСОБА_3, належний ОСОБА_3 було застраховано, у тому числі і від ризику ДТП, з терміном дії полісу з 18 жовтня 2014р. до 17 жовтня 2015р. Внаслідок ДТП застрахований автомобіль зазнав пошкоджень. За наслідками ДТП ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» сплатила ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 59973грнн.54коп.

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 лютого 2015р. було закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за скоєння правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Відмовивши у задоволені позову, суд першої інстанції вказав, що позивач не надав суду відповідні докази на підтвердження того, що саме відповідач ОСОБА_2 є винним у ДТП та має відшкодовувати завдані збитки або, що він управляв джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела, який в свою чергу несе відповідальність за шкоду перед потерпілим. Тому суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що з урахуванням встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства ОСОБА_2 є неналежним відповідачем по даній справі.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду, який відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.2 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь які-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З урахуванням вищевказаних вимог ЦПК України, якій покладає тягар подання доказів саме на сторони, позивач дійсно не надав суду першої та апеляційної інстанції відповідні та допустимі докази на підтвердження свого позову.

Безпідставним є твердження апелянта відносно того, що судом проігноровано клопотання позивача про залучення до участі у справі у якості співвідповідачів інших осіб якщо буде встановлено факт знаходження відповідача ОСОБА_2 у трудових відношеннях під час скоєння ДТП, а також про витребування адміністративних матеріалів з урахуванням наступного.

Так, необхідності у витребуванні адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_3 у суду першої інстанції не було, оскільки в даній справі було встановлено його неповність у скоєні ДТП, та не встановлювалася вина саме водія ОСОБА_2, що фактично було і викладено позивачем у позовній заяві та надано суду копію постанови Іллічівського міського суду Одеської області від 24 лютого 2015р. (а.с.17-18).

Щодо залучення до участі у справі у якості співвідповідачів інших осіб, слід зазначити, що саме позивач повинний ставити таке питання та вказати конкретно яких саме осіб слід залучити.

Тому суд першої інстанції вірно вказав, що не зважаючи на вимоги ст.33 ЦПК України, представник позивача до судового засідання не зявився, просив суд розглядати справу без його участі, ніяких клопотань не надав.

Суд першої інстанції без порушень вимог ЦПК України розглянув справу у відсутності відповідача ОСОБА_2, який був сповіщений про слухання справи за останнім місцем проживання, та суду повернулося поштове повідомлення про те, що ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає. Тому у суду першої інстанції при таких обставинах, що позивач надав заяву про слухання справи без участі представника, не було підстав за своєю ініціативою встановлювати інші обставини по справі, залучати інших учасників процесу, оскільки суд позбавлений права самостійно замінити первісного відповідача належним відповідачем.

При вищевказаних обставинах судова колегія приходить до висновку, що позивачем не було надано жодних відповідних належних та допустимих доказів на підтвердження свого позову, позивач фактично не цікавився вирішенням спору на свою користь й не виконував належним чином відповідні вимоги ЦПК України при розгляді вказаної справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 315,317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» - відхилити.

Заочне рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: О.М. Таварткіладзе

ОСОБА_5