У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Завгородньої І.М., СитнікО.М.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - управління державної міграційної служби України в Херсонській області, про виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку; за зустрічним позовом прокурора Чаплинського району Херсонської області в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до відділу державної виконавчої служби Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області, товариства з обмеженою відповідальністю «Юнор», служби у справах дітей Чаплинської районної державної адміністрації Херсонської області, треті особи: ОСОБА_3, публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», про визнання прилюдних торгів недійсними, за касаційними скаргами ОСОБА_3, Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області та публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення без надання іншого житлового приміщення та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову посилалась на те, що 27 лютого 2012 року вона придбала на прилюдних торгах житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1. 25 квітня 2012 року вона звернулася до ОСОБА_4, ОСОБА_5 із вимогою про виселення із цього будинку, проте останні на цю вимогу не відреагували, із житлового будинку не виселилися.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд захистити її право власності та виселити відповідачів та їхніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

ОСОБА_6, із указаного житлового будинку без надання іншого житлового приміщення та зобов'язати управління державної міграційної служби України в Херсонській області зняти їх з реєстраційного обліку у вказаному житловому приміщенні.

У липні 2012 року прокурор Чаплинського району Херсонської області в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, звернувся до суду із зустрічним позовом до відділу державної виконавчої служби Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області

(далі - ВДВС Чаплинського РУЮ Херсонської області), товариства з обмеженою відповідальністю «Юнор» (далі - ТОВ «Юнор»), служби у справах дітей Чаплинської районної державної адміністрації Херсонської області

(далі - Чаплинська РДА Херсонської області) про визнання прилюдних торгів недійсними, у якому посилався на те, що прилюдні торги відбулись з порушенням Закону України «Про іпотеку», а також у присутності одного покупця, що відповідно до п. 7.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна є підставою для визнання їх такими, що не відбулись. Виходячи з викладеного, прокурор просив його позовні вимоги задовольнити..

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ВДВС Чаплинського РУЮ Херсонської області, ТОВ «Юнор», приватного нотаріуса Чаплинського нотаріального округу Ткаченко С.А., треті особи: служба у справах дітей Чаплинської РДА, Чаплинська селищна рада Херсонської області, про скасування свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно - житловий будинок по АДРЕСА_1; скасування витягу про державну реєстрацію прав від 17 квітня 2012 року на вищевказаний житловий будинок.

Свої вимоги ОСОБА_11 мотивувала тим, що проведення торгів відбулося з порушенням чинного законодавства, а саме: реалізація арештованого майна була проведена в присутності одного покупця, що відповідно до п. 7.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна є підставою для визнання їх такими, що не відбулись. Тому позивач просила визнати прилюдні торги від 27 лютого 2012 року з реалізації предмета іпотеки недійсними.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2014 року первісний позов задоволено частково.

Виселено без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_12, що проживають та перебувають на реєстраційному обліку у будинку АДРЕСА_1

Зобов'язано Чаплинський районний сектор управління ДМС України в Херсонській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_5, а також неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

ОСОБА_12, що проживають та перебувають на реєстраційному обліку в будинку № АДРЕСА_1

У задоволенні решти вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову прокурора Чаплинського району Херсонської області в інтересах неповнолітніх: ОСОБА_7,

ОСОБА_8, ОСОБА_6 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2015 року рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким зустрічний позов прокурора Чаплинського району Херсонської області про визнання прилюдних торгів недійними задоволено. Визнано прилюдні торги від

27 лютого 2012 року із реалізації майна, а саме - житлового будинку по

АДРЕСА_1, недійсними.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно - житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1, видане приватним нотаріусом Чаплинського нотаріального округу Ткаченко С.А. від 22 березня 2012 року. У задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2014 року.

У касаційній скарзі Чаплинське районне управління юстиції Херсонської області просить рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 24 грудня 2014 року.

У касаційній скарзі ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» просить скасувати рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 24 грудня

2014 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, виходив із того, що прилюдні торги були проведені з дотриманням вимог чинного законодавства, а саме, вимог Закону України «Про іпотеку», оскільки в процесі торгів реалізовувалось майно, що є предметом іпотеки та забезпечує виконання зобов'язань за кредитним договором, заборгованість за яким стягнуто за рішенням суду, що виконувалось у примусовому порядку.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, вважав, що торги відбувалися з приводу реалізації арештованого майна, яке є предметом іпотеки, на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому положення Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин не застосовуються, та дійшов висновку про те, що на спірні правовідносини поширюються норми Закону України «Про виконавче провадження» і Тимчасового положення, відповідно до п. 7.1 якого прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця.

Судом установлено, що 7 серпня 2008 року ОСОБА_4 уклав із ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір та на забезпечення його виконання уклав договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок садибного типу, розташований по АДРЕСА_1

У результаті порушення умов кредитного договору за ОСОБА_4 утворилася заборгованість, яка була стягнута рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 2 листопада 2009 року.

Під час виконання вказаного рішення суду, 26 жовтня 2011 року, державний виконавець склав акт опису й арешту майна, зокрема житлового будинку садибного типу, розташованого по АДРЕСА_1, а 8 листопада 2011 року - провів заходи з його оцінки.

27 лютого 2012 року проведено прилюдні торги з продажу зазначеного житлового будинку, переможцем яких визнано ОСОБА_3, та яка пред'явила позов про виселення мешканців зі спірного житлового будинку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За положеннями чч. 1 і 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до ч. 1 ст. 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стаття 44 цього Закону передбачає черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

Положеннями ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Отже, за змістом указаної норми, підставою для застосування положень Закону України «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

У разі, якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом України «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості.

Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки ст. 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку».

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-28цс15 від 18 листопада 2015 року.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд безпідставно не застосував положення Закону України «Про іпотеку» й дійшов помилкового висновку про можливість реалізації предмета іпотеки на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості без дотримання вимог цього Закону, крім того, всупереч ст. 16 ЦК України не встановив, які права та інтереси боржника, який є також іпотекодавцем, порушені відповідною процедурою реалізації арештованого майна.

Однак, повторно переглядаючи справу, суд апеляційної інстанції на підстави скасування судового рішення уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Отже, суд не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної правової оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3, Чаплинського районного управління юстиції Херсонської області та публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 25 травня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М.Завгородня

В.І.Мартинюк

О.М.Ситнік