Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Черновського Г.В.,

при секретарі Пісчанської Т.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення аліментів (а. с. 3-4).

Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_1 є рідним батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які були народжені від шлюбу з ОСОБА_6, який був розірваний у 2000 році. В 1994 році позивач отримав ІІ групу інвалідності; перебуває на диспансерному обліку у лікаря уролога та має на даний час певну кількість різних захворювань, лікування яких потребує значних витрат, а саме: 2 200,00 грн. щомісячно при місячному доході 2701,03 грн. У звязку з тим, що відповідачі відмовились надавати позивачу матеріальну допомогу у добровільному порядку, хоча мають таку можливість, оскільки місячний дохід ОСОБА_4 становить близько 3 000,00 грн., відповідача ОСОБА_7 4 000,00 грн., відповідач ОСОБА_5 не працює, тому ОСОБА_1 просив суд стягнути з кожного з відповідачів на користь позивача щомісячно по 1/3 частини від їхніх доходів, починаючи стягнення з дня предявлення позову (а. с. 3-4).

Позивач та представник його інтересів у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на не достойну поведінку позивача по відношенню до відповідачів (аморальний спосіб життя, застосування фізичного та психологічного насилля), наявність у позивача можливості самостійного фінансового забезпечення, а також на те, що відповідач ОСОБА_1 не має можливості сплачувати аліменти на утримання батька, оскільки сам не працює. Зазначила про те, що дохід позивач є більшим, ніж він зазначив у позовній заяві, а також вказала на відсутність доказів вартості ліків, на які, за твердженням позивача, він щомісячно сплачує 2 200,00 грн.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від відповідача ОСОБА_4 на адресу суду надійшла заява проте, що зявитися у судове засідання 16 лютого 2016 року не зможе у звязку із хворобою. Враховуючи, що дані відповідачі жодного разу не приймали участь у судових засіданнях, призначених по даній цивільній справі, при цьому неодноразово судові засідання були відкладені за їхніми заявами, а в матеріалах справи достатньо доказів, для ухвалення рішення по даній справі суд ухвалив здійснювати розгляд даної цивільної справи у судовому засіданні за відсутністю відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Суд, вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбу, від якого мають двох дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 6). Даний шлюб був розмірюваний у 2001 році.

Згідно зі свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 145212 Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Дніпропетровська 02 листопада 2001 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (а. с. 88). Даний шлюб був розірваний у 2007 році (а. с. 89).

З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мешкаю в квартирі № 82, розташованої в будинку № 6 по пров. Добровольців у м.Дніпропетровську, яка належить їм на праві приватної часткової власності: ОСОБА_1 2/4 частини квартири, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/4 частини (а. с. 102, 103).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 є хворою людиною (а. с. 9), з 1996 року є інвалідом ІІ групи (а. с. 7).

Відповідно до довідки № 5960/07/37 від 12 серпня 2015 року, виданої Управлінням пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Дніпропетровська ОСОБА_1, середньомісячний розмір пенсії останнього становить 1631,03 грн. (а. с. 11).

Згідно з довідкою № 602 від 12 травня 2015 року, виданої Управлінням правці та соціального захисту населення Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради ОСОБА_1, останній має право на пільги (25%) як дитина війна (а. с. 12).

З документів наданих ПАТ КБ «Приватбанк» на запит суду вбачається, що на протязі 2013-2015 років між даною банківською установою та ОСОБА_1 було укладено пять договорів банківського вкладу, два з яких на даний час є відкритими на суму у розмірі 25 000,00 грн. кожний, тобто вкладник ОСОБА_1 має певні заощадження та на них щомісячно нараховуються відсотки. Викладене підтверджується матеріалами справи (а. с. 76, 82-83).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельний пай в розмірі 5,470 га, який здається ним в оренду за що позивач отримав дохід за один рік (2015) станом на листопад 2015 року у розмірі 5185,30 грн. (а. с. 96, 128).

Судом було встановлено, що ОСОБА_6 неодноразово зверталась до правоохоронних органів України із заявами про вчинення у відношенні психологічного насилля (погрози фізичною розправою) з боку ОСОБА_1 (а. с. 113, 114, 115, 116, 117, 118).

З довідки Жовтневого районного центру зайнятості м. Дніпропетровська № 1405 від 12 жовтня 2015 року вбачається, що ОСОБА_5 перебуває на обліку в даній установі по безробіттю та з жовтня 2014 року по вересень 2015 року не отримав жодного доходу (а. с. 120).

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 Сімейного кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Статтею 204 СК України визначено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦК України право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, приймаючи до уваги, що позивач звертаючись до суду з даним позовом до ОСОБА_6 жодним чином не обґрунтовує вимоги до колишньої дружини, враховуючи положення ч. 1 ст. 82 Сімейного кодексу України, а також те, що у судовому засіданні був встановлений факт реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з іншою жінкою після розірвання шлюбу з ОСОБА_6, суд приходить до висновку щодо недоведеності, необґрунтованості та безпідставності позову в цій частині, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні вимог до відповідача ОСОБА_6 у повному обсязі.

Вирішуючи позовні вимоги позивача до відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5, враховуючи, що дані відповідачі є дітьми позивача, який, в свою чергу, є непрацездатною хворою особою, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 має стабільний щомісячний дохід, проте якого не вистачає для лікування, суд вважає за можливе стягувати щомісяця з даних відповідачів на користь позивача аліменти на утримання останнього у розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів, починаючи стягнення з дня предявлення позову, тобто з 09 вересня 2015 року, частково задовольнивши таким чином позовні вимоги позивача по даній справі.

Враховуючи, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подачу позовної заяви про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 75, 82, 79, 172, 202, 204 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, ч. 1 ст. 88, 197, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на отримання останнього у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, починаючи стягнення з 09 вересня 2015 року, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі місячного платежу.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на отримання останнього у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) боржника, починаючи стягнення з 09 вересня 2015 року, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі місячного платежу.

У задоволенні решти позову відмовити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн., тобто по 243,60 грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

ОСОБА_9 Черновськой