Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Колодійчука В.М., УмновоїО.В. , Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувсь до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 жовтня 2011 року між сторонами був укладений договір про довірче управління фінансовими активами, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу в управління фінансові активи - грошові кошти у розмірі 6 000 євро для розміщення на торгових рахунках компаній на строк дії договору. Але відповідач після отримання коштів через деякий час припинив виконання умов договору. 04 липня 2013 року ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_5 про припинення дії договору та просив повернути кошти, проте останній не повернув кошти в добровільному порядку. Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 борг за договором про довірче управління фінансовими активами у розмірі 152 760 грн., що еквівалентно 6 000 євро.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням нормпроцесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив з недоведеності факту передачі відповідачу грошових коштів на виконання договору про довірче управління фінансовими активами, а отже, відсутності підстав для стягнення з останнього на користь позивача 6 000 євро у гривневому еквіваленті.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та правової природи укладеного між сторонами договору про довірче управління фінансовими активами від 15 жовтня 2011 року, який крім досягнення згоди сторін передбачає також передачу в управління трейдеру 6000 євро, такий договір має реальний характер та вважається укладеним з моменту передання грошових коштів.

Суд дійшли вірного висновку, що надані позивачем роздруківки електронних листів не є належними та допустимими доказами передачі відповідачу грошових коштів.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що обов'язковою умовою укладання спірного договору є вчинення фактичних дій у вигляді передачі майна відповідачу. Обов'язок передати фінансові кошти в управління у майбутньому - в строк до 17 жовтня 2011 року не тягне правових наслідків, пов'язаних з укладенням договору.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, вирішивши справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська