Справа № 450/253/10 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/2325/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Федоришина А.В.,

секретар Бохонко Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 січня 2010 року в справі за позовом ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» до ТзОВ «Леопрінт», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору та стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено. Розірвано кредитний договір №007-92-07/МСБ, укладений ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТзОВ «Леопрінт» 06.02.2007 року. Стягнуто солідарно з ТзОВ «Леопрінт», ОСОБА_3, ОСОБА_2 в користь ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» борг за кредитним договором в сумі 903198, 08 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі стверджує про порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що заочний розгляд справи проведено без належного повідомлення відповідача. Посилається на те, що не надавав згоду на збільшення процентної ставки за кредитом до 15%. Вважає, що позивач звернувся з позовом до поручителів з пропуском строків визначених ч.4 ст.559 ЦК України. Просить рішення суду в частині стягнення з нього заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Сторони у справі в судове засідання не з'явилися, а тому відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А відтак законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Матеріалами справи встановлені наступні обставини.

06 лютого 2007 року між ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТзОВ «Леопрінт» укладено кредитний договір №007-02-07/МСБ. Процентна ставка за договором становить 14% річних. (т.1, а.с.6-10)

Також 06 лютого 2007 року між ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №007-02-07/2/МСБ, відповідно до якого останній зобов»язався солідарно відповідати перед банком за виконання ТзОВ «Леопрінт» зобов»язань, які виникають з договору кредиту. (т.1, а.с.25-26)

До вищезазначеного кредитного договору 27 лютого 2008 року між банком та ТзОВ «Леопрінт» укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої процентну ставку встановлено в розмірі 15 % річних. (т.1, а.с.11)

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов"язання має виконуватись належним чином.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 поручився за виконання зобов»язань ТзОВ «Леопрінт», які випливають з договору кредиту, то останній несе солідарну відповідальність перед позивачем щодо погашення суми заборгованості.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з наступним.

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).

Разом з тим, згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові від 30.03.2012 №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" (п.22) роз'яснив, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не убачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення обсягу основного зобов'язання навіть за згодою кредитора та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 листопада 2012 року по справі № 6-134 цс-12, зазначено, що у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч.1 ст.559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч.1 ст.559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Внесення без згоди поручителя змін до кредитного договору про зміну зобов'язання, забезпеченого порукою, зокрема збільшення процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності як боржника, так і поручителя, є підставою для визнання поруки такою, що припинена.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неодинакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов"язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного суду України.

Матеріалами справи стверджується, що додатковою угодою №1 до кредитного договору збільшено процентну ставку, та, що ОСОБА_2 вказану додаткову угоду не підписував, і зміни до договору поруки не вносились.

А відтак, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_2 як поручитель додаткову угоду до кредитного договору не підписував, зміна умов договору відбулася без його згоди, внаслідок чого має місце збільшення обсягу його відповідальності, що відповідно до вимог ч.1 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

У зв'язку з вищенаведеним, рішення суду першої інстанції щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 заборгованості необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позву до ОСОБА_2 відмовити.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 січня 2010 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 в користь ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» заборгованості за кредитним договором №007-92-07/МСБ від 06.02.2007 року в сумі 903198 (дев»ятсот три тисячі сто дев»яносто вісім) грн. 08 (вісім) коп. та судових витрат в сумі 1730 (тисяча сімсот тридцять) грн. та відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_4