25.10.2016 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 533/507/16-ц
провадження №2/533/170/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Науменко Н.Д.,

при секретарі Кумака А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Козельщина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Відродження» про розірвання договорів оренди землі, стягнення недоплаченої орендної плати, пені, інфляційних втрат, відсотків, вартості майнового паю та витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

03.06.2016 року до суду надійшов позов, в якому ОСОБА_1 прохав розірвати договір оренди землі № НОМЕР_1, укладений між ним та відповідачем 02.07.2004 року та зареєстрований у відділі Держкомагенства у Козельщинському районі Полтавської області 27.12.2004 року за НОМЕР_2, та стягнути недоплачену орендну плату в сумі 7850грн 32коп, інфляційні втрати в сумі 2526,20грн, пеню в сумі 2754,60грн, та 3% річних в сумі 241,37грн, майновий пай в сумі 8759,67грн та зобов»язати Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Відродження» повернути спірну земельну ділянку.

Також прохав розірвати договір оренди землі № НОМЕР_4, укладений між сторонами 02.07.2004 року та зареєстрований у відділі Держкомагенства у Козельщинському районі Полтавської області 27.12.2004 року за НОМЕР_3, та стягнути недоплачену орендну плату в сумі 7850грн 32коп, інфляційні нарахування в сумі 2526,20грн, пеню в сумі 2754,60грн, та 3% річних в сумі 241,37грн та зобов»язати Приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Відродження» повернути спірну земельну ділянку.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що позивач є власником двох земельних ділянок розміром 4,73га кожна, розташованих на території Оленівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області та майнового паю в сумі 8759,67грн. 02.07.2004 року між позивачем та відповідачем було укладено договори оренди земельниї ділянок. Договори укладено строком на 9 років кожний з виплатою орендної плати в розмірі 1,5% на рік від вартості земельної ділянки, обрахованої з урахуванням індексів інфляції і виплатою орендної плати до 1 квітня наступного року.

18 вересня 2008 року сторонами укладена додаткову угоду до договору № НОМЕР_4, якою змінено його умови. Дія договору продовжена на термін 10 років, починаючи з дня державної реєстрації, та діє до 31 грудня 2017 року. В пункті 4 угоди обчислення розміру орендної плати передбачено у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься щорічно (рівними частинами до 31 серпня та до 31 грудня).

Зазначаючи, що орендар порушив умови договору, систематично недоплачував орендну плату через, що утворилась заборгованість по орендній платі за користування кожною земельною ділянкою по 7850,32грн, нараховані 2526,20грн інфляційних втрат, 2754,6грн пені за порушення умов договору та 241,37грн - 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України, а разом по 13372,49грн, на стягненні яких наполягає позивач.

Вимога позивача про повернення земельних ділянок, визнання права власності на майнові паї залишена без розгляду за його заявою ухвалою суду від 19 липня 2016 року.

Позивач в судове засідання направив заяву, в якій позовні вимоги підтримував та прохав їх задовольнити, а справу розглянути без його участі, надавши повноваження представникам представляти його інтереси в суді.

Представники позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в попередньому судовому засіданні позивні вимоги підтримували, посилаючись на наведені в позові підстави. ОСОБА_3 також зазначив, що відповідачем було порушено право власника на отримання доходів від землі, що перебуває у її власності, не змінювались умови договору щорічно, безпідставно утримувались податки з нарахованої орендної плати без внесення змін до договору.

Представники відповідача Півненко І.В. та Назаревича І.Р. направили до суду письмові заперечення, в яких позову не визнали та стверджували, що щорічно ПОСП «Відродження» дотримувалось умов договору оренди земельної ділянки та вимог закону, орендну плату нараховувало, виходячи із нормативно грошової оцінки земельної ділянки, яка розраховувалась відділом Держгеокадастру в Козельщинському районі у розмірі 5% із застосуванням коефіцієнту 1.756, який не є обов»язковим для земель, що перебувають у приватній власності, а тому щорічно мала місце переплата орендної плати. Представники прохали застосувати строк позовної давності до вимог, що стосуються заявлених претензій за оплату у 2011-2012 роках, посилаючись на відсутність поважної причини пропуску цього строку. Також не погоджувались з думкою представників позивача про неправомірність утримання з нарахованої орендної плати податків і зборів, зазначили, що за Податковим кодексом підприємство визнано податковим агентом і зобов»язане утримувати податок з усіх нарахованих ним сум до бюджету, зауважили, що виплата майнового паю, який перебуває в оренді відповідача неможлива, так як він не є розпорядником паю, а при розпаюванні майна КСП ім. Фрунзе пайовики не вирішували питання про реальний розподіл майна.

Представник залученої до участі в якості третьої особи без самостійних вимог відділу Держгеокадастру у Козельщинському районі ОСОБА_6 надала суду письмову інформацію про те, що щорічно у першому місяці року органами Держгеокадастру проводиться переоцінка нормативно грошової оцінки земельних ділянок з урахуванням індексу інфляції, яка доводиться до власників і землекористувачів, підтвердила вартість земельного паю по Оленівській сільській раді з урахування індексації у 2011 році сумі 57296грн, 2012-2013 роки -100611,8грн, 2015 рік - 125670,40грн.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач є власником двох земельних ділянок розміром 4,73га кожна, розташованих на території Оленівської сільської ради Козельщинського району Полтавської області, що підтверджується Державними актами на право приватної власності на землю серія НОМЕР_5 та НОМЕР_6 від 01.12.2010 року, виданих Козельщинською районною державною адміністрацією Полтавської області (а.с.29,38).

02.07.2004 року між позивачем та відповідачем укладено два договори оренди земельних ділянок, які зареєстровані у Козельщинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України 27.12.2004 року за №№ НОМЕР_3 та НОМЕР_2 (а.с.30-31, 33-34).

Згідно пунктів 1, 2, 4 Договорів орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 4,73га кожна, нормативно грошовою оцінкою 44136грн, на термін 9 років.

Згідно п.4.1 договорів орендної плата вноситься орендарем у грошовій, натуральні та відробітковій формах в розмірі 1,5% в рік до 1 квітня наступного року.

18.09.2008 року до Договору № НОМЕР_4 укладено додаткову угоду, яку зареєстровано 25.12.2009 року у Козельщинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» при Держкомземі України за НОМЕР_7 (надалі - Додаткова угода).

За умовами Додаткової угоди викладено в новій редакції п.п.3.1. Договору та зазначено, що «Договір укладається на термін 10 років, починаючи з дати державної реєстрації цієї Додаткової угоди і діє до 31 грудня 2017 року, а орендна плата збільнена до 5 % від нормативно грошової оцінки землі з урахуванням індексації.

В той же час, суд вважає, що при укладанні Додаткової угоди волевиявлення сторін було направлено саме на продовження терміну дії договору.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 06.03.2013 року по справі №6-5цс13 державна реєстрації договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки незалежно від дати проведення такої реєстрації.

Згідно п.11.3 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за:

- взаємною згодою сторін;

- рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом;

- добровільної відмови орендаря від оренди земельної ділянки за умови письмового попередження орендодавця не пізніше ніж за три місяці.

Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України

Частиною 2 ст.409 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Статтею 15 Закону України Про оренду землі визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її виплати.

У відповідності до ст.ст. 21-23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю ) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється як правило у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральні формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Статтею 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) встановлено наступне (в редакції Указу Президента N 830/2002 від 13.09.2002; із змінами, внесеними згідно з Указом Президента N 725/2008 від 19.08.2008 року): «Визнати одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.

Таким чином, вказаний нормативний акт не встановлює законодавчого рівня розміру орендної плати поза договірних стосунків.

Крім того, в будь-якому випадку, як зазначено вище, буд-який перегляд умов договору, в тому числі, розміру орендної плати можливий лише за згодою сторін або за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач жодного разу не звертався до відповідача з питання зміни орендної плати чси інших умов договору.

Таким чином, в даному випадку позивачем не обґрунтовано та не доведено наявності порушень відповідачем умов договору в цій частині.

Щодо не здійснення відповідачем збільшення розміру орендної плати на індекс інфляції.

З системного аналізу пункт 4 Договору та Додаткової угоди вбачається, що сторони встановили розмір орендної плати у певному відсотковому відношенні до нормативної грошової оцінки землі, яка станом на дату укладення Договору складала 44136грн.

Залучений до участі представник третьої особи ОСОБА_6 надала суду інформацію про порядок визначення та розмір нормативногрошової оцінки спірної земельної ділянки станом на 2011рік, яка складає 57296грн, 2012-2014 роки-100611,8грн. Так, станом на 2015 рік нормативна грошова оцінка становить 125670,40грн (з врахуванням коефіцієнтів індексації).

Під час дії договору відповідачем сплачено (а. с. 126, 155) грошовими коштами позивачу орендну плату в наступних розмірах (без врахування утриманого податку на доходи):

2011 рік - 2435грн;

2012 рік - 4276грн;

2013 рік - 4276грн;

2014 рік - 4276грн;

2015 рік - 5247грн.

Здійснення вказаних виплат підтверджено розрахунком наданим позивачем на підставі облікових даних центральної бази державного реєстру фізичних осіб ДПА України (а.с.40, 89) та їх отримання ним не заперечується.

Згідно з пунктом 4.1, 4.2 додаткової угоди до договору оренди обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації.

Аналогічне положення містить ч.3 ст.21 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до Закону України «Про оцінку земель» нормативно грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентних дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Відповідно до пункту 1 Порядку проведення індексації грошової оцінки земель, затвердженого Постановою КМУ №783 від 12.05.2000 року (до скасування постановою КМУ №56 від 31.01.2011 року) грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення індексується станом на 1 січня поточного року на коефіцієнт, що визначається за формулою: Кі = [I - 10]: 100, де I - середньорічний індекс інфляції року, за результатами якого проводиться індексація. В свою чергу, після набуття чинності Податковим кодексом України це питання врегульовано п.289.2 ст.289 ПК України, де у розрахунку коефіцієнта індексації приймає участь індекс споживчих цін за попередній період.

Таким чином, вбачається, що відповідачем орендна плата за 2011-2015 роки нараховувалась від грошової оцінки земельної ділянки, до якої вже включено індекс споживчих цін (індекс інфляції), а тому суд неприймає до уваги твердження представників позивача про необхідність подвійного нарахування індексації та індексу інфляції. Також суд вважає хибним твердження представників позивача про безпідставне утримання з нарахованої орендної плати податку з доходів фізичних осіб та військового збору, так як їх утримання прямо випливає з ст.ст.162-164, 170 Податкового кодексу України, які ст.6 ЦК України визнаються обов»язковими для виконання договірними сторонами.

Проаналізувавши надані сторонами і представником третьої особи докази, суд приходить до висновку, що виплата орендної плати в підвищеному розмірі в 2012-2013 роках орендодавцям ПОСП Відродження є не переплатою орендної плати, а добровільним збільшенням орендарем її розміру в звязку з збільшенням нормативно-грошової оцінки землі з застосуванням коефіцієнту 1,756, передбаченого Постановою КМ України № 1185 від 31.10.2011 року, з чим орендодавець погодився та прийняв орендну плату у збільшеному розмірі без внесення змін до договору оренди землі.

Суд вважає, що орендна плата нараховувалась відповідачем відповідно до умов договору без застосування коефіцієнту 1,756.

Враховуючи, що у 2012 році відповідач виплатив орендну плату у 2 та 3 кварталах, у 2013-2014 роках - у 3 кварталі річною сумою, що не порушує строків виплати орендної плати, а у 2015 році - у 3,4 кварталах як передбачено договором, суд не вбачає в діях відповідача порушень умов договору. Також зазначає, що додаткові підстави для розірвання договору оренди, зазначені представниками позивача при закінченні розгляду справи, виходять за межі заявлених вимог.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивачем не доведено порушення відповідачем умов договору в частині систематичної недоплати орендної плати, а тому не знаходить підстава для розірвання договору, стягнення недоплачених сум орендної плати та нарахованих пені, інфляційних втрат та других нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК України.

Твердження представника позивача ОСОБА_3 про незаконність володіння спірною земельною ділянкою та використання доходів з неї без погодження з власником земельної ділянки як підставою для розірвання договору судом не приймаються до уваги так як є надуманим і спростовуються укладеним між сторонами договором, відповідно до якого власник передав відповідачу право користування земельною ділянкою на умовах виплати орендної плати.

Стосовно вимоги позивача зобов»язати відповідача виплатити йому 8759,67грн належного майнового паю колишнього КСП ім. Фрунзе в розмірі 1397,82грн суд вважає, що позовна вимога, адресована ПОСП «Відродження», повинна пред»являтися до власника, яким відповідач не являється. ПОСП «Відродження» використовує його на правах оренди.

Відповідно до п.3 ст.9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» «у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі». Таким чином, здійснення виплати вартості майнового паю проводиться за згодою сторін, з урахуванням інтересів інших власників паїв.

Право на отримання свого майнового паю члени КСП мають лише відповідно до структури, визначеної рішенням зборів співвласників паїв у порядку виділу своєї частки із спільного майна, в тому числі шляхом пред»явлення позову до всіх співвласників.

Враховуючи, що рішення зборів співвласників про виділення паю в натурі позивачем суду не надано, через що перевірити структури пайового фонду не має можливості, позивачем не надані доказів звернення до пайовиків щодо виплати вартості майнового паю, проведення загальних зборів пайовиків з цього питання, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги в цій частині.

На підставі ст.ст. 15, 21-23 ЗУ «Про оренду землі», ст. 409 ЦК України, керуючись ст.ст.3, 15, 60, 197, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Відродження» про розірвання договору оренди землі, стягнення недоплаченої орендної плати, інфляційних витрат, пені та відсотків вартості майнового паю відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги у десятиденний строк з дня отримання копії повного рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 25 жовтня 2016 року.

Суддя Н.Д. Науменко