Справа №150/24/16-ц
Провадження по справі №2/150/33/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Діденко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Чернівецької районної державної адміністрації про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернувся ОСОБА_1 з вище зазначеним позовом. Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що він перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірваний згідно рішення Чернівецького районного суду 01.07.2015 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає з відповідачем. ОСОБА_2 чинить йому як батькові дитини перешкоди у вихованні та спілкуванні із сином.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить зобов*язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у спілкуванні із сином та визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні дитини шляхом систематичних побачень щотижня в неділю, середу та п*ятницю з 11 години 00 хвилин по 18 годину 00 хвилин без присутності матері, а також зобов*язання ОСОБА_2 за два дні до дня зустрічі ОСОБА_1 із сином, надати позивачу інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це особисто ОСОБА_1 на наступний день з дня настання таких обставин.

Відповідач та її представник - адвокат Совгіра Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнають, заперечують проти задоволення позову. ОСОБА_2 пояснила, що дитині зараз два роки, яка ще не розмовляє, тому не погоджується на зустрічі батька із сином без її присутності, оскільки, ОСОБА_1 не буде розуміти чого хоче дитина. Крім того, зазначила, що позивач є неврівноваженою людиною, висловлюється нецензурними словами, що негативно буде відображатись на вихованні та емоційному стані дитини. Зазначила, що дитина хвороблива, тому необхідно слідкувати за раціоном їжі, відпочинком. Одного разу ОСОБА_1 приніс дитині гостинця: горішки, соняшник та шоколадки, внаслідок чого малолітній ОСОБА_3 отримав гостре харчове отруєння.

Представник Служби у справах дітей Чернівецької районної державної адміністрації - начальник Служби у справах дітей Юрковська Л.С. суду пояснила, що відповідно до рішення комісії з питань захисту дитини Чернівецької РДА від 08.07.2015 року, №7 було визначено години спілкування ОСОБА_1 із малолітнім сином ОСОБА_3 (10 годин на тиждень) без присутності матері. На засіданні комісії ОСОБА_2 відмовилася бути присутньою. Однак, рішення комісії від 08.07.2015 року, №7 скасовано постановою Чернівецького районного суду Вінницької області від 08.09.2015 року. Стверджує, що ОСОБА_1 обожнює дитину, хоче з нею бачитися, приймати участь у її вихованні, тоді як мати хлопчика - ОСОБА_2 маніпулює цим, не дозволяючи зустрічі батька із дитиною.

Свідок ОСОБА_6 - мати відповідача, в судовому засіданні пояснила, що позивач приходить до дитини по бажанню, ніхто йому у цьому не чинить перешкод, однак, коли вже пізно і потрібно дитині лягати спати, ми про це йому говоримо.

Свідок ОСОБА_7 - дядько відповідача, в судовому засіданні пояснив, що дитині всього два роки, хлопчик ще не розмовляє. ОСОБА_1 є неврівноваженою людиною, висловлюється нецензурними словами, тому погано буде впливати на малолітнього сина.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Дані правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються положеннями Сімейного кодексу України та Законом України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст.ст. 150, 151 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Стаття 153 СК України передбачає, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини /ч.3 ст.157 СК України/.

Положеннями ч.3 ст.157 СК України тим самим визнано неправомірність поведінки того, хто перешкоджає матері чи батькові бачитися з дитиною.

Праву того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов*язок того, з ким проживає дитина, не чинити йому перешкод у здійсненні свого права.

Статтею 159 СК України встановлено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров*я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 159 СК України позов про усунення перешкод в участі у вихованні дитини є позовом про заперечення поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права.

Крім того, відповідно до ст., ст.11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім*ї разом з батьками або в сім*ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов*язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов*язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов*язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Чернівецького районного суду від 01.07.2015 року, і від шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який на даний час проживає з відповідачем. Вказані обставини підтверджуються копіями відповідних свідоцтв, рішенням Чернівецького районного суду від 01.07.2015 року про розірвання шлюбу /а.с. 5,/.

Як встановлено судом, після розлучення батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не дійшли згоди щодо порядку та способів прийняття участі батька, який проживає окремо, у вихованні дитини та режиму спілкування з дитиною. На неодноразові прохання позивача в добровільному порядку вирішити питання побачень з дитиною та його участь у її вихованні, відповідач відмовляє, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

На цьому ґрунті між сторонами виникли сварки та конфлікти, які викликали загострення відношень між ними та призвели до відсутності бажання вирішити питання щодо виховання їх сумісної дитини. Дані обставини не заперечувались в судовому засіданні сторонами у справі та підтверджуються зібраними по справі доказами.

ОСОБА_1 у липні 2015 року звертався до Служби у справах дітей Чернівецької РДА із заявою про вирішення питання щодо участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3, оскільки, його колишня дружина ОСОБА_2 заперечує проти цього.

Відповідно до рішення комісії з питань захисту дитини Чернівецької РДА від 08.07.2015 року, №7 було визначено години спілкування ОСОБА_1 із малолітнім сином ОСОБА_3 (10 годин на тиждень) без присутності матері, а також надано право батькам самостійно визначати день і місце побачень з дитиною, про що свідчить витяг з протоколу №7 засідання комісії з питань захисту прав дитини Чернівецької РДА від 08.07.2015 року /а.с. 7/.

Позивач стверджує, що ОСОБА_2 ігнорувалось виконання рішення комісії з питань захисту дитини Чернівецької РДА від 08.07.2015 року, №7, остання забороняла ОСОБА_1 бачитись із малолітнім сином, тому він неодноразово звертався із відповідною заявою до Чернівецького РВ УМВС України у Вінницькій області.

Як свідчать оглянуті в судовому засіданні матеріали перевірки по повідомленнях громадянина ОСОБА_1, зареєстрованих в ЖЄО Чернівецького РВ УМВС за №993 від 29.07.2015 року та за №1036 від 05.08.2015 року, ОСОБА_2 не забороняє ОСОБА_1 бачитися із сином, але зустрічі мають проходити у її присутності, оскільки, на її думку, ОСОБА_1 може нашкодити дитині. Крім того, ОСОБА_2 забороняла забирати дитину по місцю проживання ОСОБА_1 в с. Гонтівка Чернівецького району Вінницької області, оскільки, вважає, що там несприятливі умови, які можуть погано вплинути на дитину.

За результатами перевірки по повідомленню ОСОБА_1. факти, викладені в ньому, вважаються такими, що не знайшли свого підтвердження, про що свідчить висновок ДІМ СДІМ Чернівецького РВ УМВС від 06.08.2015 року.

Заяву ОСОБА_1, подану до Чернівецького РВ УМВС повторно 05.08.2015 року про те, що ОСОБА_2 не дозволяє йому бачитися із їхньою спільною дитиною, не розглянуто, відповідно письмової резолюції старшого лейтенанта міліції ОСОБА_9 «не підлягає внесенню в ЄДРДР».

Згідно постанови Чернівецького районного суду від 08.09.2015 року (справа №150/577/15-а (провадження по справі №2-а/150/29/15) за позовом ОСОБА_2 до Чернівецької районної державної адміністрації Вінницької області, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_1, про визнання рішення неправомірним та його скасування) рішення комісії з питань захисту прав дитини Чернівецької РДА від 08.07.2015 року, №7 скасовано.

Судом встановлено, що позивач виявляє бажання приймати участь у вихованні малолітнього сина, цікавиться ним, бажає спілкуватися з дитиною, що не перешкоджає її нормальному розвитку.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, №789 встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів /ч.2 ст.3 Конвенції ООН/.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 повідомила, що ОСОБА_3 отримав гостре харчове отруєння, від шоколадок, горішків і соняшнику, принесених позивачем дитині. Однак, суд не може взяти до уваги дані твердження відповідача, оскільки, вони не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами.

Так, виписка (епікріз) з медичної карти стаціонарного хворого №846 свідчить про те, що малолітній ОСОБА_3 знаходився на лікуванні в інфекційному відділенні Могилів - Подільської ЦРЛ з 18.08.2015 року по 25.08.2015 року із заключним клінічним діагнозом гострий ентероколіт, викликаний УПФ, перебіг середньої важкості. Однак, вказана виписка (епікріз) не є належним та допустимим доказом того, що гостре харчове отруєння малолітній ОСОБА_3 отримав внаслідок споживання продуктів харчування, принесених його батьком ОСОБА_1, не доведено причинний зв*язок. Крім того, виписка (епікріз) не містить чіткої вказівки на причини, що призвели до отруєння.

Крім того, не знайшли свого підтвердження і посилання ОСОБА_2 на те, що батько дитини ОСОБА_1 є неврівноваженою людиною, висловлюється нецензурними словами, що може негативно відображатись на малолітньому ОСОБА_3

Згідно оглянутої в судовому засіданні довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №49113996 за період з 07.07.2015 року по 31.01.2016 року у ОСОБА_1 є заборгованість по аліментах в розмірі 2050 гривень 00 копійок, що на думку представника відповідача - адвоката Совгіри Л.В. є неналежним виконанням батьком свого обов*язку щодо утримання та виховання малолітньої дитини. Суд критично ставиться до тверджень Совгіри Л.В., оскільки, наявність заборгованості по аліментах не може бути підставою для позбавлення батька права вільного спілкування з дитиною. Крім того, позивач безробітний, перебував у важкому матеріальному становищі, та сплачував кошти на необхідні медичні препарати для лікування малолітнього сина, що підтверджено в судовому засіданні і відповідачем.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спілкування позивача з дитиною та прийняття ним участі у її вихованні відповідає інтересам дитини, не перешкоджає її нормальному розвитку. Судом не встановлено підстав для відсторонення батька від виховання дитини, а навпаки суд вважає, що позбавлення маленької дитини спілкування з люблячим батьком, може негативно позначитись на психіці та розвитку малолітнього ОСОБА_3

При вирішенні питання про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі ОСОБА_1 у вихованні дитини судом враховується його ставлення як батька до виконання своїх батьківських обов*язків, поведінка позивача - батько малолітньої дитини не зловживає алкогольними напоями та наркотичними засобами, що підтверджується довідкою - характеристикою, виданою виконкомом Гонтівської сільської ради Чернівецького району Вінницької області від 01.02.2015 року, №127, його спосіб життя не суперечить моральним цінностям суспільства; крім цього, враховується, вік дитини, стан її здоров*я; стосунки, зустрічі та спілкування з батьком відповідають інтересам неповнолітньої дитини.

На неодноразові запитання суду, чим і як харчується дитина, скільки разів на день в які години лягає спати, як зварити манну кашу, яка улюблена їжа і взагалі який режим дня малолітнього сина, позивач ОСОБА_1 не зміг відповісти, що дає сумнів чи зможе самостійно ОСОБА_1 без допомоги матері - ОСОБА_2 доглянути дитину та виконати її вимоги чи потреби. З часу розгляду цивільної справи по день винесення рішення, ОСОБА_1 так і не дізнався про це. Зі слів позивача він бридливий і тому коли ОСОБА_2 змінювала підгузки малолітньому сину, ОСОБА_1 виходив з кімнати будинку.

Також вагомим доводом для прийняття судом рішення про побачення батька з дитиною в присутності матері є те, що дитина, якій зараз два роки, практично не розмовляє, тобто не може висловитись про свої нагальні потреби, що також буде суперечити основному принципу Конвенціїї ООН про права дитини від 20.11.1989 року - якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, яка проживає окремо від нього.

Відповідачем належним чином доведено обставини, на які вона посилається на підставу своїх заперечень щодо систематичних побачень позивача із малолітнім сином без її присутності.

Виходячи не формальних міркувань права кожного батьків на виховання та вільне спілкування із дитиною, а з фактичних інтересів дитини та розуміння її нормального виховання, з метою якнайкращого забезпечення інтересів малолітнього ОСОБА_3, суд приходить до висновку про доцільність та необхідність систематичних побачень батька із малолітнім сином саме у присутності матері, а не без її присутності, як того просить позивач, тому з огляду на вказане, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.151, 153, 157, 159 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Зобов*язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканку АДРЕСА_2 усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканця АДРЕСА_1, із малолітнім сином - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, мешканця АДРЕСА_2

Визначити наступні способи участі ОСОБА_1 у вихованні дитини:

систематичні побачення щотижня в неділю, середу та п*ятницю з 15 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин у присутності матері.

Зобов*язати ОСОБА_2 за два дні до дня зустрічі ОСОБА_1 із сином, надати ОСОБА_1 інформацію щодо фактичного місця проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це особисто ОСОБА_1 на наступний день з дня настання таких обставин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення установлених строків, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Повний текст рішення відповідно до вимог ч.3 ст.209 ЦПК України складено 22.02.2016 року.

Суддя: Цимбалюк Л.П.