1Справа № 335/1819/16-ц 2/335/832/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2016 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Шалагінової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Герченової А.І.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи-1 ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 51, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», треті особи Державна служба України з питань праці, профспілковий комітет державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», Національне агентство з питань запобігання корупції, про скасування наказів № 005-к від 22 січня 2016 р., № 212 від 31 грудня 2015 р., поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці», треті особи Державна служба України з питань праці, в якому (з урахуванням уточнення) просив:

скасувати наказ № 005-к від 22.01.2016 державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці» про звільнення з посади помічника директора з економічної безпеки та антикорупційної діяльності;

скасувати наказ № 212 від 31.12.2015 про припинення дії наказу № 170 від 20.12.2013 стосовно повноважень позивача як Уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції;

поновити його на роботі з 22.01.2016;

стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 75 451,10 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що у листопаді 2015 р. його було ознайомлено з наказом № 165 від 31.10.2015 про скорочення посади, яку обіймав позивач, а також із наказом № 172 від 16.11.2015 про попередження його про майбутнє звільнення. 21.01.2016 позивача ознайомили із наказом № 212 від 31.12.2015 про припинення дії наказу № 170 від 20.12.2013 стосовно його повноважень як Уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції. Підставою свого звільнення вважає його принципову позицію щодо кадрової політики на підприємстві та його бажання взяти участь у конкурсі на посаду керівника підприємства. Йому було запропоновано звільнитися за власним бажанням, на що він відмовився. Вважає, що скорочення було проведено без вмотивованого рішення та за відсутності техніко-економічного обґрунтування. Йому не було запропоновано обійняти іншу посаду, а саме посаду помічника директора із загальних питань, оскільки особа, яка її обіймала, 19.01.2016 подала заяву про звільнення у звязку з виходом на пенсію. Крім того, засідання профкому, на якому надавалась згода на звільнення ОСОБА_1, було проведено за його відсутності, без його належного повідомлення, за відсутності відповідного подання про звільнення.

Також вказує, що посада уповноваженого з питань запобігання корупції впроваджена згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України № 706 від 04.09.2013 та Закону України «Про запобігання корупції», отже, його звільнення відповідно до вимог вказаних нормативно-правових актів мало відбуватися за погодженням з Національним агентством з питання запобігання корупції.

З наведених підстав просив задовольнити позовні вимоги (том № 1 арк. справи 14, 166170, 243245, том № 2 арк. справи 1719).

Ухвалою суду від 29.02.2016 до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучене Національне агентство з питань запобігання корупції (том № 1 арк. справи 30).

Ухвалою суду від 12 травня 2016 р. до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Профспілковий комітет державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці» (том № 1 арк. справи )

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, пояснили, що відповідач всупереч вимогам КЗпП України при звільненні позивача не запропонував посаду, яка відкрилась 19.01.2016, його звільнили без належним чином дотриманої процедури узгодження звільнення з профкомом, без згоди Національного агентства з питань запобігання корупції. Позивача було направлено на навчання з антикорупційної діяльності, тобто відповідач його фактично допустив його до роботи як Уповноважену особу з питань запобігання та виявлення корупції за відповідними наказами. Відтак, з метою звільнення позивача відповідач мав звернутися до Національного агентства за отриманням згоди. Оскільки його звільнення є незаконним, просили задовольнити позов та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, який станом на час розгляду справи склав 85 215,36 гривень.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з тих підстав, що відповідач не є субєктом, в якому відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції» необхідно утворення посади Уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції. Помічник директора є посадовою особою підприємства, з огляду на що не може бути Уповноваженою особою. Отже, накази підприємства були приведені у відповідність із вищевказаним Законом. Інші посади не були відкриті, оскільки працівник Камєнєв подав заяву про звільнення 19.01.2016, та відповідно до положень ст. 38 КЗпП України міг її відкликати протягом двох тижнів. Визначати чисельність працівників та штатний розклад є правом підприємства. Перед скороченням посади позивача була проведена нарада з якості, наведено економічне обґрунтування. ОСОБА_1 було повідомлено про скорочення 19.11.2015 під розписку, а звільнено 22.01.2016. З 12 по 15 січня 2016 р. він був у відпустці, а з 15 по 18 січня 2016 р. на лікарняному, отже 21.01.2016 був день відпустки, тому його було звільнено саме 22.01.2016. Просила у позові відмовити. Також представником відповідача надані письмові заперечення проти позову із відповідним обґрунтуванням позиції та посиланнями на норми чинного законодавства (том № 1 арк. справи ).

Представник третьої особи-1 Державної служби України з питань праці у судовому засіданні просила вирішити спір на розсуд суду.

Представник третьої особи-2 Національного агентства з питань запобігання корупції у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності за наявними у справі матеріалами. У заяві зазначив, що обовязки уповноваженого підрозділу (особи) з питань запобігання та виявлення корупції фактично покладено на наявну штатну одиницю державного підприємства. З наданих матеріалів не можливо встановити, що ОСОБА_1 виконував функції особи, відповідальної за реалізацію антикорупційної програми, тобто уповноваженого у розумінні статей 62-64 Закону України «Про запобігання корупції». Також, ОСОБА_1 призначали до набрання чинності вказаним Законом, але відповідні зміни до наказу не внесені. За умови, що ОСОБА_1 призначений уповноваженою особою з питань запобігання та виявлення корупції і не є особою, відповідальною за реалізацію антикорупційної програми, Національне агентство не уповноважене надавати згоду на його звільнення. Також, Національне агентство до 15.08.2016 не мало правових підстав надавати згоду на звільнення ОСОБА_1 у разі виконання ним функцій уповноваженого (особи, відповідальної за реалізацію антикорупційної програми).

Представник третьої особи-3 профспілкового комітету державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці» суду пояснив, що профкомом були проведене засідання збори відносно скорочення посади позивача, проаналізовано штатний розклад. Оскільки на час звільнення не було вільної одиниці, надали згоду на звільнення позивача за скороченням штату. Позивача на засідання не викликали внаслідок відсутності досвіду в подібних питаннях. Під час розгляду справи провели повторне засідання профкому, повідомили позивача, але він не прибув на засідання, тобто вказане порушення усунули. В судове засідання від 19.10.2016 не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд, з урахуванням думки учасників процесу, вважав за можливе закінчити розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, які прибули у судове засідання, свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 з 29.12.2011 був прийнятий на роботу до державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці» на посаду помічника начальника з економічної безпеки та антикорупційної діяльності. 23.06.2015 назву посади було змінено на помічника директора з економічної безпеки та антикорупційної діяльності. 22.01.2016 ОСОБА_1 звільнено у звязку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП (том № 1 арк. справи 9, 57, 67).

З наказів державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці» випливає, що наказом № 165 від 30.10.2015 вирішено з причин економічного характеру та з метою оптимізації штатної структури посад скоротити з 20.01.2016 штат працівників підприємства на 1 одиницю помічник директора з економічної безпеки та антикорупційної діяльності (том № 1 арк. справи 10-11). Наказом від 16.11.2015 № 172 затверджено працівника, що підлягає звільненню у звязку зі скороченням штату ОСОБА_1, що обіймав вищенаведену посаду та провідному юрисконсульту ОСОБА_3 доручено надати працівнику письмове повідомлення про наступне вивільнення через два місяці після його попередження, запропонувати переведення на вакантну посаду, у разі відмови від переведення або відсутності вільних посад підготувати документи для скорочення працівника та його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, підготувати на надати до профкому подання на попередню згоду на вивільнення робітника у звязку зі скороченням штату (том № 1 арк. справи 12-14). Наказом від 22.01.2016 № 005-к ОСОБА_1 звільнено з займаної посади у звязку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП (том № 1 арк. справи 18).

Також наказом № 212 від 31.12.2015 припинено дію наказу по підприємству від 20.12.2013 № 170 «Щодо організації роботи з протидії корупції», за яким ОСОБА_1 було призначено уповноваженою особою з питань запобігання та виявлення корупції (арк. справи 15-17).

Позивач не погоджується із наказами від 22.01.2016 № 005-к про його звільнення та № 212 від 31.12.2015 з підстав не дотримання процедури звільнення в частині отримання згоди профспілкового комітету підприємства, відсутності обґрунтування скорочення штату, не пропонування йому іншої вакантної посади, не отримання згоди на його звільнення від Національного агентства з питань запобігання корупції.

Проте, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що доводи позивача у позові не є обґрунтованими, а позовні вимоги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників. Звільнення з цієї підстави допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листо пада 1992 року № 9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом встановлено та підтверджено наданими відповідачем письмовими доказами, що дійсно в організації праці державного підприємства «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці» відбулися зміни, зокрема, скорочення посади, яку обіймав позивач.

Так, 12.10.2015 на підприємстві відповідача було проведено нараду з якості, що підтверджується протоколом наради від 12.10.2015 б/н, за змістом якої було запропоновано реорганізувати певні відділи, перерозподілити обовязки працівників, скоротити посаду помічника директора з економічної безпеки та антикорупційної діяльності. Також, на нараді було висловлено, що таке скорочення дозволить здійснити економію фонду оплати праці (том № 1 арк. справи 100-104).

Крім того, судом досліджено штатний розпис підприємства із доповненнями та змінами, за якими посаду, яку обіймав позивач виключено зі штатного розпису (том № 1 арк. справи 105109). Також, до цього штатного розпису вносились інші доповнення та зміни (том № 1 арк. справи 111-112), які посвідчують дійсну зміну в організації праці на підприємстві.

19 листопада 2015 р., тобто за 2 місяці до звільнення, ОСОБА_1 було письмово повідомлено про наступне скорочення штату та його звільнення (том № 1 арк. справи 69).

Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України може бути проведене лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З матеріалів справи вбачається, що 19 листопада 2015 р. профспілковому комітету було надіслано подання про надання згоди на звільнення з роботи в зв'язку з скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1, який обіймав посаду помічника директора з економічної безпеки та антикорупційної діяльності (том № 1 арк. справи 174). До цього, а саме 16.10.2015 профком адміністрацією підприємства письмово попереджено про звільнення працівників у звязку зі скороченням штату (том № 1 арк. справи 175).

Із витягу з протоколу засідання профкому підприємства №21-15 від 21 листопада 2015 року вбачається, що на засіданні профспілкового комітету було розглянуто подання адміністрації про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1, та члени профкому постановили надати згоду на звільнення ОСОБА_1 у звязку зі скороченням штату (том № 1 арк. справи 173). Зазначені обставини також підтверджені повним протоколом № 21-15 від 26.11.2015 (том № 1 арк. справи 211-212).

Суд не приймає доводи представника позивача у судовому засіданні про те, що існують розбіжності у датах подання, даті виписки з протоколу засідання профкому та протоколу засідання профкому, оскільки мали місце технічні помилки, про що зазначив представник відповідача у судовому засіданні. Також слід зауважити, що наявність вказаних розбіжностей у датах не доводять обставин, на які посилається позивач в обґрунтування позову.

Як пояснили у судовому засіданні свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 засідання профкому щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 відбувалось саме 26.11.2015. ОСОБА_1 на вказане засідання не прибув та не запрошувався, що, на переконання суду, є порушенням прав останнього, а також порушенням вимог ст. 43 КЗпП України.

Що стосується пояснень свідка ОСОБА_8, який зазначив, що не був присутній на засіданні профкому 26.11.2015, хоча він є членом профкому, то з урахуванням встановленої судом відсутності повідомлення та участі у цьому засіданні самого ОСОБА_1, показання цього свідка не впливають на висновок суду про порушення з боку профкому ст. 43 КЗпП України.

Від виклику та допиту свідка ОСОБА_9 представник позивача в процесі розгляду справи відмовився, внаслідок чого в цій частині судом змінено обсяг дослідження доказів.

Згідно з розясненнями, наданими у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення.

Згідно з протоколом № 12-16 від 31.05.2016 після отримання ухвали суду про залучення профкому в якості третьої особи вирішено провести процедуру погодження звільнення ОСОБА_1 відповідно до вимог діючого законодавства, надіслати запрошення ОСОБА_1 на засідання профкому (том № 1 арк. справи 192). Згідно з протоколом № 21-16 від 28.07.2016 на повістку дня висунуто питання щодо повторного отримання згоди профкому на звільнення ОСОБА_1, За змістом протоколу ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_1 двічі повідомлявся про засідання профкому, у т.ч. й телеграмою, але він повторно на засідання не прибув, внаслідок чого засідання проводилось у його відсутності, що, на думку суду, відповідає вимогам ст. 43 КЗпП України. На засіданні було постановлено надати згоду на звільнення ОСОБА_1 з займаної посади (том № 1 арк. справи 242). Отже, у такий спосіб згода профкому на звільнення ОСОБА_1 була отримана.

Також суд вважає неприйнятними доводи ОСОБА_1 про те, що на час його звільнення існувала інша вакантна посада, оскільки це спростовується наказом відповідача від 12.02.2016 № 010-к, відповідно до якого ОСОБА_11 звільнено з посади помічника директора з загальних питань з 12 лютого 2016 р., тобто вакантна посада відкрилась після його звільнення (том № 1 арк. справи 88). Факт подання ОСОБА_11 заяви про звільнення 19.01.2016 не доводить те, що станом на 22.01.2016 (день звільнення позивача) ця посада була вакантна. Крім того, заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що вказаний працівник міг скористатись своїм правом і протягом 2-х тижнів, починаючи з 19.01.2016 відкликати свою заяву про звільнення в порядку статті 38 КЗпП України.

Що стосується не отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 від Національного агентства з питань запобігання корупції, то з урахуванням вимог ч.ч. 2, 5 ст. 62, ст. 64 Закону України «Про запобігання корупції» суд дійшов висновку, що така згода не потребувалась. Так, відповідно до наданої суду довідки відповідача від 21.05.2016 № 886/19 обсяг валового доходу ДП «Запорізький ЕТЦ» від реалізації продукції за 2015 р. не перевищує 70 млн. грн., відповідач не приймав/організовував процедури закупівель товару (товарів), послуги (послуг), робіт, вартість яких дорівнює або перевищує 20 млн. грн., не підпадає під дію ст. 62 вказаного Закону, тому розроблення антикорупційної програми і призначення відповідної Уповноваженої особи не являється обовязковим. Антикорупційної програми підприємство не має та уповноважена особа не призначена (станом на час складання довідки) (том № 1 арк. справи 190). В цей же час, Законом України «Про запобігання корупції» не передбачено надання Національним агентством згоди на звільнення Уповноваженої особи підприємства, на якому затвердження антикорупційної програми та призначення такої особи не є обовязковими.

Крім того, як зазначав представник Національного агентства у письмовій заяві, адресованій суду, повноваження Національного агентства з надання згоди на звільнення уповноважених осіб підприємств виникли лише 15.08.2016, що узгоджується із приписами ч. 5 ст. 4 Закону України «Про запобігання корупції», тобто вже після звільнення позивача із займаної посади.

Оцінка спірних правовідносин в частині дії наказу № 212 від 31.12.2015, яким дію наказу від 20.12.2013 № 170 про призначення ОСОБА_1 вказаною Уповноваженою особою припинено, буде наведена судом нижче.

Відтак, з урахуванням викладених обставин, суд вважає, що з боку відповідача не було допущено порушень вимог діючого законодавства при звільненні ОСОБА_1 з займаної посади.

Що стосується позовних вимог про скасування наказу № 212 від 31.12.2015, то позивач взагалі не обґрунтував цих позовних вимог посиланнями на порушення відповідачем будь-яких норм діючого законодавства. Проте, у судовому засіданні суд встановив, що ці позовні вимоги позивач повязує саме із тим, що в силу вимог Закону України «Про запобігання корупції» він був призначений Уповноваженою особою з питань запобігання та виявлення корупції (далі Уповноважена особа) на підприємстві, пройшов відповідне навчання, та був допущений до цієї роботи. Відтак, припинення відповідачем вказаним вище наказом дію наказу від 20.12.2013 № 170 «Щодо організації роботи з протидії корупції», за яким ОСОБА_1 було призначено такою Уповноваженою особою, вважає незаконним.

В цей же час, як було встановлено судом вище, в силу вимог Закону України «Про запобігання корупції» розроблення на державному підприємстві «Запорізький експертно-технічний центр Держпраці» антикорупційної програми та призначення Уповноваженої особи не передбачено. Як встановлено у судовому засіданні, через зміни, що відбулись в антикорупційному законодавстві, які не були враховані при прийнятті вищевказаного наказу від 20.12.2013 № 170, а також у звязку з відсутністю необхідності утворення такої уповноваженої особи на підприємстві та розробки антикорупційної програми, відповідачем і був прийнятий наказ № 212 від 31.12.2015, яким дію наказу від 20.12.2013 № 170 припинено.

Крім того, заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що ОСОБА_1 не міг одночасно бути посадовою особою підприємства помічником директора та, водночас, Уповноваженою особою, оскільки це суперечить ч. 4 ст. 64 Закону України «Про запобігання корупції», якою передбачено, що несумісною з діяльністю Уповноваженого є робота на посадах, зазначених у пункті 1частини першої статті 3 цього Закону, а також будь-яка інша діяльність, яка створює реальний чи потенційний конфлікт інтересів з діяльністю юридичної особи.

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання корупції» потенційний конфлікт інтересів це наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на обєктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.

Оскільки ОСОБА_1 обіймав посаду помічника директора з економічної безпеки та антикорупційної діяльності, суд, з урахуванням змісту посадової інструкції ОСОБА_1 (том № 1 арк. справи 9098), дійшов висновку, що суміщення роботи Уповноваженої особи з його діяльністю на займаній посаді помічника директора може створити потенційний конфлікт інтересів з діяльністю юридичної особи.

Те, що позивач був допущений до цієї роботи, не посвідчує неправомірність спірного наказу. Крім того, позивач обіймав штатну посаду на підприємстві, а Уповноважена особа такою штатною посадою не є. Отже, у даному випадку мова не йде про поновлення його на цій посаді, а лише про поновлення його повноважень як Уповноваженої особи.

Також суд звертає увагу на те, що наказом № 48 від 18 березня 2016 р. дія наказу від 31.12.2015 № 212 припинена (том № 1 арк. справи 149), що обумовлює відсутність предмета спору у даному випадку.

Оскільки підстав для скасування спірних наказів суд не вбачає, тому вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 19 жовтня 2016 року.

Повний текст рішення виготовлено 24 жовтня 2016 року.

Суддя А.В. Шалагінова