Справа № 138/3348/15-ц Провадження № 22-ц/772/1047/2016Головуючий в суді першої інстанції Цибульський О. Є.
Категорія 27Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого Якименко М.М.

Суддів: Стеблюк Л.П., Колоса С.С.

при секретарі Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував наявністю у відповідача боргу за кредитним договором, яка виникла внаслідок неналежного виконання кредитних зобов'язань . Просив стягнути на його користь 13574, 42 грн.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2016 року позов був задоволений.

Стягнуто з відповідача на користь позивача борг в розмірі 13574, 42 гривень, з яких 1566,13 гривень основного боргу, 8343,79 гривень у вигляді процентів за користування кредитом, 2780,00 гривень пені та комісії, 250,00 гривень штрафу (фіксована частина) та 634,50 гривень штраф (процентна складова) та 1218,00 гривень судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, незастосування закону, який підлягав застосуванню, просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, про відмову у позові та застосувати строк позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини.

Відповідно до заяви позичальника ОСОБА_2 про приєднання до Умов та правил надання банківських послу, «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», та «Тарифами банку», з якими вона була ознайомлена, про що було зазначено в заяві та засвідчено підписом (а.с.6,7-12), ОСОБА_2 30.04.2008 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 в розмірі 2000,00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти. Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Однак, якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Підписана ОСОБА_2 заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між нею та банком кредитний договір. Даним договором передбачене нарахування неустойки (пені та штрафів) за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань.

Відповідачем ОСОБА_2 не були виконані належним чином зобов'язання за договором, а тому станом на 30.09.2015 року за нею утворилася заборгованість у розмірі 13574,42 грн., з яких: 1566,13 грн. - заборгованість за кредитом, 8343,79 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2780,00 грн - заборгованість за пенею та комісією, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 634,50 грн. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано доказів на підтвердження зазначеної нею обставини щодо невикористання кредитних коштів, на яку вона посилалась у своїх запереченнях.

Згідно ст.ст. 526, 530 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пояснень представника позивача, які він надав в ході апеляційного розгляду, останнє зняття коштів з картки ОСОБА_2 мало місце 22.09.2012 року, останнє погашення боргу за договором відбулось 09.12.2012 року. Нарахування пені за прострочення виконання зобов'язань почалось з 05.10.2009 року. Станом на 09.12.2012 року заборгованість у відповідача по пені була погашена. А з 05.01.2013 року, у зв'язку з подальшим невиконанням позичальником зобов'язань, пеня почала нараховуватись безперервно. Колегією суддів встановлено, що вказані позивачем обставини підтверджуються наявними в справі матеріалами, зокрема, розрахунком заборгованості (а.с.4 - 7).

Також представник Банку зазначив, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 вимог договору, кредитний ліміт коштів на картці з 25.01.2010 року був зменшений з 2000,00 грн до 1570,00 грн, що є правомірним і відповідає сумі заборгованості по зобов'язанню на вказану дату.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідач користувалася наданими коштами, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази (а.с.4-5), а тому суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги посилання відповідача про невикористання наданих їй коштів. Крім того, всупереч ст. 60 ЦПК України, відповідач не надала жодних доказів на підтвердження зазначених нею обставин, як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

В ході апеляційного розгляду представником Банку була надана довідка, з якої вбачається, що термін дії картки № НОМЕР_1, виданої на ім'я ОСОБА_2, встановлений до 31.08.2015 року. З позовом Банк звернувся до суду в грудні 2015 року.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору ( Правова позиція ВСУ №134цс14 01.10.2014 року).

Таким чином посилання відповідача на можливість застосування судом строків позовної давності не заслуговує на увагу в зв'язку з безпідставністю, оскільки такий строк Банком пропущений не був.

Ухвалюючи рішення, суд правильно застосував норми законодавства до правовідносин, що склались між сторонами, дав їм належну правову оцінку, а відтак доводи апеляційної скарги безпідставні і до уваги не приймаються, оскільки не спростовують висновків суду.

Рішення суду є законним,обгрунтованним та справедливим, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ

СУДДІ: