Справа № 463/5395/15 Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/1544/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Цяцяка Р.П.,

при секретарі: Жукровській Х.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2015р. ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 74637 грн. 50 коп..

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного між ним та відповідачем договором, йому було обіцяно надання договірних коштів упродовж місяця після сплати ним першого внеску за адміністрування послуг та першого чистого платежу. Однак, після сплати зазначених платежів кошти йому не надали з підстав того, що не настала його черга на отримання. Він продовжував сплачувати внески та після 24.10.2014 року, сплативши черговий внесок, а всього платежів на загальну суму 74637 грн. 50 коп., зрозумів, що потрапив у руки аферистів, а тому розірвав вказаний договір. В грудні 2014 року відповідач зобов'язався йому повернути 65823 грн. 05 коп. чистих внесків, однак не зробив цього по даний час. Вважає, що відповідачем порушено принцип добросовісності та існування дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду позивачу, введення його в оману, в діях відповідача наявні ознаки пірамідальної схеми і нечесної підприємницької практики, оскільки зі змісту угоди випливає, що отримання автомобілів учасниками системи можливе за умови дотримання всіма учасниками угод і реалізація прав учасника системи фактично поставлена в залежність від наслідків дій інших учасників, з якими, зокрема він фактично у відносини не вступав. Вважає, що такий правочин в силу наведеного є недійсним, а оскільки в силу положень ч.2 ст.215 ЦК України визнання судом нікчемного правочину не вимагається, тому слід застосувати наслідки недійсності правочину та стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти. У зв'язку із наведеним просив позов задоволити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення грошових коштів - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» () на користь ОСОБА_2 (персональний ідентифікаційний номер НОМЕР_1), за наслідками розірвання угоди від 28.04.2012 року № 382485, грошові кошти в сумі 65 823 (шістдесят п'ять тисяч вісімсот двадцять три) гривень 05 (п'ять) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач - ТзОВ «Авто Просто».

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим, та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом не повно встановлені обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Також зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, самостійно змінивши як предмет, так і підстави позову. Апелянт посилається на те, що укладена між сторонами угода в рамках системи послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів відповідає вимогам чинного цивільного законодавства, зокрема, Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Крім цього, на момент підписання угоди позивач мав повну та достовірну інформацію щодо положень угоди та її умов, із ними ознайомився, погодився, про що засвідчив своїм підписом у угоді. Також судом, не враховано, що позивач звернувся із спливом строку позовної давності, оскільки угода між сторонами укладена 28.04.2012 року, і строк звернення до суду з даним позовом для позивача сплив 28.04.2015 року. Відповідно до п.п. 13.4.2 ст. 13 Додатку № 2 до Угоди «Із Фонду для повернення коштів АВТО ПРОСТО повертає чисті внески, дотримуючись наступних пріоритетів: в наступну чергу повертаються чисті внески тим учасникам, які розірвали угоду, при цьому пріоритет у групі надається тому учаснику, який першим подав письмову заяву про розірвання угоди, а в разі, коли такі заяви було подано одночасно кількома учасниками, пріоритет надається учаснику, номер угоди якого є меншим. Зазначає, що грудні 2014 року позивач надіслав на адресу відповідача заяву, в якій просив Угоду № 382485 розірвати, листом на адресу позивача була надіслана відповідь, в якій підтверджувалося розірвання угоди згідно статті 4 угоди та статті 13, п. 13.1 додатку № 2 до угоди та повідомлялося, що підлягають поверненню чисті внески, розраховані у відповідності до наведених пунктів угоди, які буде повернуто йому з настанням черги, як передбачено умовами угоди, а також повідомлялось, що на момент подання заяви про розірвання угоди перед паном ОСОБА_2 знаходиться 22 учасники, повернення внесків яким відбуватиметься раніше, а тому після настання черги ОСОБА_2 буде повернуто кошти в сумі 65823,05 грн. Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2015 року та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_2 відмовити та стягнути з позивача понесенні судові витрати.

Апелянт в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень та надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України здійснюється колегією суддів за відсутності осіб, які не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення Личаківського районного суду м.Львова від 22 грудня 2015 року скасуванню з наступних підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Згідно ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 частково, суд першої інстанції, виходив з того, що позивачем не доведено наявність обману та ознак «пірамідальної схеми» у діях ТзОВ «Авто Просто» під час укладення угоди, а покликання позивач про встановлення нікчемності правочину з цих підстав є необґрунтованими та безпідставними, а тому і застосування до угоди наслідків недійсності правочину. В той же час, суд першої інстанції вважав, що є підстави для розірвання договору, хоча позивач із вказаних підстав вимог не заявляв, а відтак вважав за доцільне захистити у вказаний спосіб порушене право позивача.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду, колегія суддів не може з таких підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 28.04.2012 року між ТзОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 було укладено угоду № 382485 (а.с.3), з відповідними додатками № 1 та № 2 (а.с.4-7), предметом якої є надання учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля.

Позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення коштів, сплачених за умовами вказаної угоди, фактично просив застосувати наслідки недійсності цього правочину, оскільки такий на його думку є нікчемним та не потребує визнання його недійсним. Недійсність правочину обґрунтовує тим, що на його переконання вказаний правочин порушує його права, як споживача, зокрема не відповідає положенням ст.ст.18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто укладений з порушенням відповідачем принципу добросовісності, введення його в оману, при наявності пірамідальної схеми і нечесної підприємницької практики.

Виходячи з системного аналізу норм матеріального права та оцінюючи докази по справі, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність ознак обману та «пірамідальної схеми» у діях ТзОВ «Авто Просто».

Разом з тим, встановивши, що право позивача порушено, суд першої інстанції вважав за доцільне захистити порушене право позивача у спосіб встановлений законом, а саме шляхом його розірвання.

Такий висновок місцевого суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.04.2012 року між ТзОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 було укладено угоду № 382485 (а.с.3), з відповідними додатками № 1 та № 2 (а.с.4-7), предметом якої є надання учаснику послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля.

Згідно умов зазначеного договору, відповідач виступав виконавцем певних послуг по придбанню автомобіля, а позивач зобов'язувався оплачувати послуги, пов'язані зі вступом до системи при укладанні угоди, вносити плату за послуги, пов'язані з видачею автомобіля за системою при наданні такого права, щомісячно сплачувати повні внески та інші обов'язкові платежі після отримання автомобіля в натурі.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання угоди № 382485 позивач сплатив вступний внесок у розмірі 4665,60 грн., а також одноразові щомісячні платежі з травня 2012 року по жовтень 2014 року на загальну суму 74637,50 грн. (а.с.2).

Згідно ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Відповідно до умов угоди № 382485, а саме п.13.1 Додатку № 2, учасник, який ще не отримав автомобіль має право розірвати угоду за власним бажанням, про що має повідомити ТОВ "Авто Просто" у письмовій формі.

В матеріалах справи міститься копія письмового повідомлення від 01 грудня 2014 року, яким ОСОБА_2 повідомив ТОВ "Авто Просто" про розірвання угоди та наявна відповідь від ТОВ "Авто Просто" від 14 січня 2015р., в якій зазначено про отримання цієї заяви та про те що, ТОВ "Авто Просто" розірвало з ним угоду, про що його було повідомлено (а.с.9).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Заперечуючи позов, відповідач зазначав, що сума чистих внесків яка становить 65823,05 грн. буде повернута позивачу, але після настання визначеної події - його черги на отримання внесків, яка формується відповідно до дати подання заяви про розірвання угоди. При цьому посилався на п.13.4.1 умов додатку № 2 до угоди укладеної між позивачем і відповідачем, якою передбачено та обумовлено порядок повернення коштів.

Як вбачається з відповіді від 14 січня 2015р. наданої відповідачем, в черзі на отримання внесків перед позивачем ОСОБА_2 перебуває ще 22 Учасника, повернення Чистих внесків відбуватиметься раніше за нього (а.с.9).

Згідно ст.10 та ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Викладене у вказаному повідомленні позивач не спростував та не довів, що настала подія - його черга на отримання коштів, внаслідок якої у відповідача настав обов'язок виконання зобов'язання перед ним.

За таких обставин, висновок суду про часткове задоволення позову та застосування наслідків розірвання договору у виді повернення чистих внесків на суму 65823,05 грн., є передчасним та таким, що не ґрунтується на умовах досягнутих сторонами та законі. Тобто подія, яка відповідно до умов угоди дає позивачу право вимоги, ще не настала.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. ст.88, 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» - задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 грудня 2015 року - скасувати та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення грошових коштів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 821,01 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: М.Я. Богонюк

Р.П. Цяцяк