РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Кадєтової О.В.,Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, спричиненої смертю батька, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат») про стягнення моральної шкоди, спричиненої смертю батька в розмірі 250 тис. грн, без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_6 моральну шкоду, у зв'язку зі смертю батька у розмірі 80 тис. грн. Стягнуто з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»на користь держави судовий збір в розмірі 800 грн.

У касаційній скарзі ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»проситьсудові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення в частині стягнення судового збору з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»на користь держави у розмірі 800 грн не відповідають вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з положень ст. 5 Закону України «про судовий збір» та ст. 88 ЦПК України та стягнув з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 800 грн.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження та свідоцтва про одруження позивач ОСОБА_6 доводиться донькою ОСОБА_8 ( а.с.12,13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 56 років помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданим 11 листопада 2009 року Жовтневим ВРАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. ( а.с.11).

ЗгідноАкта спеціального розслідування нещасного випадку від 12 листопада 2009 року та Акта № 13 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, який стався з ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 о 00 год. 20 хв., встановлено обставини, при яких стався нещасний випадок. При виконанні ОСОБА_8 трудових обов'язків майстра у кар'єрі гірничотранспортного цеху № 1 ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» останній був смертельно травмований, в результаті наїзду самоскида, під час руху заднім ходом. В пункті 9 Акта № 13 від 20 листопада 2009 року встановлено, що смерть наступила від несумісної з життям травми тіла. Пунктом 10 Акту № 13 встановлено осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці - водій кар'єрного самоскиду, який прийняв недостатні заходи для забезпечення безпеки руху заднім ходом та загиблий ОСОБА_8 не використав засоби індивідуального захисту - сигнальний жилет. ( а.с.45-57).

У зв'язку зі загибеллю батька ОСОБА_8 при виконанні трудових обов'язків позивачу ОСОБА_6 завдано моральної шкоди.

За змістом статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи виникає у зв'язку з настанням певних подій: каліцтва, ушкодження здоров'я або смерті фізичної особи.

Отже, право члена сім'ї померлого на відшкодування моральної шкоди у зв'язку зі смертю особи, внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом виникає з настанням юридичного факту смерті та за наявності нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом і причинного зв'язку між смертю і нещасним випадком, пов'язаним з виробництвом, а тому правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди члена сім'ї померлого виникають лише після смерті померлого та регулюються законодавством, яке діє на цей момент.

Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Судами вірно встановлено, що позивач є донькою померлого, отже вона має право на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили із засад розумності та справедливості, керувались тим, що позивач зазнала душевних страждань у зв'язку зі смертю батька, що втрата рідної людини є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню; позивач позбавлена можливості матеріальної та моральної підтримки батька у подальшому своєму житті; відновити попередній стан життя позивача неможливо, тому вважає обґрунтованим заявлений позивачкою розмір моральної шкоди.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року зводяться фактично до переоцінки доказів, і не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За приписами ч. 1, 2 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п. 1 ст. 4, п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року за №3674-VI (у редакції, чинній на день пред'явлення позову), судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах, зокрема, позовної заяви немайнового характеру становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Розмір мінімальної заробітної плати на 01 січня 2015 року становить 1 218 грн, отже судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь держави становить 243,60 грн.

Таким чином, при розподілі судових витрат суд першої інстанції у порушення вимог ст. 88 ЦПК України безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, залишивши поза увагою, що моральна шкода відноситься до вимог немайнового характеру та ставка судового збору за цими вимогами встановлена 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку та залишаючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» без змін, апеляційний суд на зазначені порушення норм матеріального права уваги не звернув.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню в частині розподілу судових витрат із підстав, передбачених ст. 341 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 341, 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»судового збору на користь держави в розмірі 800 (вісімсот) гривень 00 копійок скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (, 50066, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг) на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук