АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.І.,

при секретарі: Пікало К.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом і зазначила, що 8 січня 2015 року між ним та відповідачем укладено договір-заяву № 300937/1972/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті, відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 495077,54 доларів США.

Після закінчення строку договору, відповідач, незважаючи на його численні заяви, кошти не повернув і продовжує ними користуватися. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість, яка складається з тіла по вкладу у розмірі 495077,54 доларів США, відсотків по вкладу - 34792,95 доларів США, 3 % річних у розмірі 9092,57 доларів США, а всього 538963,06 доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення коштів банківського вкладу за договором банківського вкладу № 300937/1972/1-15 від 8 січня 2015 року залишено без задоволення.

Справа № 761/27680/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/4257/2016
Головуючий у суді першої інстанції:Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоірна О.І..
Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача. В апеляційній скарзі посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції застосував норми ч.5 ст.35, ч.3 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які не підлягають застосуванню в даному спорі. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, строк виконання зобов'язань за договором банківського вкладу закінчився ще до початку введення у банку тимчасової адміністрації, спеціальний же порядок повернення коштів вкладникам, передбачений вказаним законом, не впливає на право позивача щодо отримання розміщених ник коштів у відповідача відповідно до умов договору, термін дії якого закінчився до введення тимчасової адміністрації.

В судове засідання представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.80), причини своєї неявки не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 8 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір - заяву № 300937/1972/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць в іноземній валюті, відповідно до умов якого позивач вніс, а відповідач прийняв на депозитний рахунок грошові кошти в розмірі 495077,54 доларів США.

3 липня 2015 року ОСОБА_3 звернулася з вимогою про повернення їй грошових коштів.

З довідки виданої ОСОБА_3, АТ «Фінанси та Кредит» повідомив, що «у зв'язку з закінченням строку дії депозитного договору, кошти знаходяться на рахунку № НОМЕР_1 доступна для користування сума коштів, на вказаному рахунку становить 498316, 34 доларів США, у відділенні № 2 Філії «Центрального РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ( а.с.18).

17 вересня 2015 року Правлінням Національного Банку України прийнято постанову №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних»

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації вказаного банку».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що після прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, задоволення вимог кредиторів банку у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є неможливим.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених обставинах і відповідає вимогам матеріального закону.

Відповідно до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Встановлено, що постановою Правління Національного банку України № 612 від 17 вересня 2015 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015 року № 171 в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 20155 року.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17 грудня 2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_6

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно п.п.1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч.2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст.212-214 ЦПК України повно, всебічно та об'єктивно встановив фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, виходячи з того, що з 18 грудня 2015 року Національним банком України відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», і з цього часу банк не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, в тому числі здійснювати перерахування з рахунку, відкритого на ім'я ОСОБА_3

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є обґрунтованим, відповідає нормам матеріального закону, а доводи апеляційної скарги щодо того, що строк банківського вкладу закінчився і у банку виник обов'язок його повернення до введення тимчасової адміністрації не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення суду, оскільки не ґрунтуються на положеннях закону.

Посилання представника позивача на невідповідність Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» положенням Конституції України і на те, що встановлена цим законом черговість видачі коштів за вкладами протиправно позбавляє позивача права власності на вклад, також не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення з огляду на наступне.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів»

Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, чинність Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким встановлений порядок виплати передбачених ним сум вкладникам банку, що в установленому порядку не визнаний неконституційним, не порушує прав позивача як власника грошових коштів, що знаходяться на його рахунку у банку.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції невірно застосував до спірних правовідносин норми ч.5 ст.35, ч.3 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», висновків суду не спростовують і на їх правильність не впливають, а тому підлягають відхиленню.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Шевченківського міста Києва від 21 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: