АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/9971/2016 Головуючий у 1-й інстанції: Яровенко Н.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Левенця Б.Б., Усика Г.І.

за участю секретаря Горбачової І

представника відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником за довіреністю ОСОБА_3, на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про захист авторських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_4 компенсації у розмірі 48720 грн. у рахунок захисту її авторського права, порушеного шляхом публічного показу та піратства контрафактних картин під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2» фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, в яких без дозволу втілено твори образотворчого мистецтва ОСОБА_2

Вимоги обґрунтовує тим, що вона є автором картин із назвами «ІНФОРМАЦІЯ_5» та «ІНФОРМАЦІЯ_3».

10 липня 2015 року у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_4», господарську діяльність у якому здійснює відповідач та який розташованому у ТЦ «Метрополіс», її представником зафіксовано факт публічного показу та розповсюдження картини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка є видозміненою репродукцією картини «ІНФОРМАЦІЯ_5», а також картини «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка є видозміненою репродукцією картини «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Позивач будь-яких дозволів на показ та реалізацію контрафактних примірників картин не надавала, у зв»язку із чим звернулась до суду із зазначеним позовом за захистом своїх прав.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 26 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилається на недоведеність факту належності авторства на картини третій особі, зазначаючи, що картини відтворюють праці позивача. Посилається на безпідставність висновків суду про необхідність призначення у справі експертизи.

В судовому засіданні представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з»явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Колегія суддів ухвалила розглядати справу за відсутності нез»явившихся осіб на підставі ст.305 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що позивач своєю творчою працею у 2008 році створила твір образотворчого мистецтва - картину «ІНФОРМАЦІЯ_5», та у 2009 році картину «ІНФОРМАЦІЯ_3». На оригіналах цих картин автором проставлено підпис та дату їх створення.

10 липня 2015 року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_4», що знаходиться за адресою: м.Київ, вул. Малиновського, 12 в ТЦ «Метрополіс», господарську діяльність в якому здійснює ОСОБА_4, представником позивача була придбана картина під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», в якості підтвердження зазначеного, надано копію товарного чеку від 10 липня 2015 року №МЕТ00003522, копію квитанції з банківського терміналу про оплату №1836 від 10 липня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з урахуванням пояснень представника відповідача, що картини були придбані відповідачем на виставці у ОСОБА_5., яка запевнила, що є їх автором, виходив з того, що ці картини є результатом праці іншої особи, не є контрафактними (оскільки містять відмінності) та об»єктами, з якими пов»язується захист авторського права ОСОБА_2 на власні художні твори.

З такими висновками колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що автомром є фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір; контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися; похідний твір - твір, що є творчою переробкою іншого існуючого твору без завдавання шкоди його охороні (анотація, адаптація, аранжування, обробка фольклору, інша переробка твору) чи його творчим перекладом на іншу мову (до похідних творів не належать аудіовізуальні твори, одержані шляхом дублювання, озвучення, субтитрування українською чи іншими мовами інших аудіовізуальних творів).

Відповідно до ст.ст. 435, 437 ЦК України, ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» первинним суб»єктом авторського права є автор твору. Авторське право виникає з моменту створення твору. Автору належать особисті немайнові права, а також майнові права, визначені ст.440 ЦК України та ст.15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», зокрема виключне право дозволяти використання твору та виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи;шкоди, завданої суб»єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв»язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Позивач повинен довести факт наявності у нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди ( за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв»язок між завданою шкодою і діями відповідача.

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов»язаний довести виконання вимог Закону №3792-ХІІ при використанні ним об»єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

Матеріалами справи підтверджено факт наявності у позивача авторських прав на твори образотворчого мистецтва (картини) «ІНФОРМАЦІЯ_5» та «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Як убачається з творів образотворчого мистецтва (картин), автором яких є позивач, та картин, які перебували на реалізації у відповідача, вони виконані в однаковому стилі, мають спільний сюжет, схожих персонажів та подібні назви. Наявні відмінності у способі виконання не є такими, які впливають на можливість візуального сприйняття картин таким чином, ніби вони є результатом творчої праці окремих осіб. Виявлення цих рис не потребує спеціальних знань та навичок.

Зазначені характеристики дають підстави для висновків, що картини, які перебували на реалізації у відповідача під назвами «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2», є похідними творами від оригіналів картин, створених позивачем, що мають назви «ІНФОРМАЦІЯ_5» та «ІНФОРМАЦІЯ_3», а отже є об»єктами, використання яких у заборонений законом спосіб без згоди автора порушує його права.

Автору твору належить право захисту як від контрафактної продукції, тобто такої, яка повністю відтворює твір, так і від будь-яких переробок (похідних творів), здійснених на закладеній основі результату праці автора (п.п. 8, 14 ч.1 ст.8, п.п. 1, 6 ч.3 ст.15 Закону України «Про авторське право та суміжні права»).

Доказів, які спростовували б доводи позивача, відповідачем не надано, відтак не доведено дотримання ним авторських прав позивача.

Відповідно до роз»яснень, викладених у абз.2 п.44 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» особа, яка розповсюджує об»єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб»єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Факт реалізації товару, на яких незаконно відтворено твори образотворчого мистецтва позивача «ІНФОРМАЦІЯ_5» та «ІНФОРМАЦІЯ_3» матеріалами справи підтверджено, зокрема копіями таких товарів та копіями товарних чеків.

Презумпція винного завдання шкоди відповідачем не спростована.

Відтак, є помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту порушення її майнових авторських прав.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право, зокрема подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій (пункт «г» ч.1 ст.52 цього Закону).

Відповідно до пункту «г» частини 2 ст.52 цього Закону суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом "г" цієї частини межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

При вирішення питання про розмір компенсації, колегія суддів ураховує, що заявлені позивачкою вимоги про стягнення на її користь компенсації у розмірі по 10 мінімальних заробітних плат за кожне порушення її авторських прав (публічний показ двох самостійних об»єктів та їх розповсюдження (реалізація) підлягають задоволенню частково, оскільки в даному випадку публічний показ об»єктів не є самостійним порушенням авторського права, а є складовою частиною основного порушення - розповсюдження (реалізації) картин, на яких незаконно відтворено твори образотворчого мистецтва позивача «ІНФОРМАЦІЯ_5» та «ІНФОРМАЦІЯ_3» .

З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 24360 грн., а саме у розмірі по 10 мінімальних заробітних плат (виходячи із розміру однієї мінімальної заробітної плати на час звернення до суду 1218 грн.) за неправомірне розповсюдження товару з використанням двох об»єктів авторського права (творів образотворчого мистецтва) позивача «ІНФОРМАЦІЯ_5» та «ІНФОРМАЦІЯ_3».

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 243,60 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору за подачу позову до суду першої інстанції та 267,96 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 305, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану представником за довіреністю ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 26 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 24360 грн. компенсації у рахунок захисту авторського права.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 243,60 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору за подачу позову до суду першої інстанції та 267,96 грн. у рахунок відшкодування витрат на оплату суми судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді Б.Б. Левенець

Г.І. Усик