Справа № 372/3972/14-ц Головуючий у І інстанції Мора О. М.
Провадження № 22-ц/780/1809/16 Доповідач у 2 інстанції Касьяненко Л. І.
Категорія 43 22.03.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Касьяненко Л.І.,

Суддів: Гуля В.В., Іванової І.В.,

За участі секретаря: Яруна Я.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2, до якої приєдналися ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: Служба у справах неповнолітніх Обухівської районної державної адміністрації, про виселення та зняття з реєстрації місця проживання,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ПАТ « Мегабанк» звернулося до суду з вказаним позовом , посилаючись на те, що 14 11.2007 року між ПАТ « Мегабанк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір , згідно з умовами якого ОСОБА_5 був наданий кредит у розмірі 99038 дол.США на споживчі цілі на строк з 14.11.2007 року по 13.11.2017 року, який в свою чергу зобов»язався повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 14,5 % річних.

У зв»язку з невиконанням ОСОБА_5 своїх зобов»язань за кредитним договором кредитор звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 25.07.2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 14.11.2007 року -квартиру, що складається з чотирьох жилих кімнат, загальною площею 85,80 кв.м, житловою площею 50,20 кв.м , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право власності на житло від 28.08.2000 року , шляхом надання ПАТ « Мегабанк» права продажу предмета іпотеки шляхом укладання від імені ПАТ « Мегабанк» договору купівлі-продажу предмета іпотеки із будь-якою особою покупцем за ціною на підставі оцінки майна, встановленою суб»єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна , початковою ціною 607504 грн., з наданням права на отримання в Обухівському БТІ витягу з реєстру прав власності на вказане нерухоме майно.

Листами від 15 05.2014 року за № 08-349,№08-348, № 08-347,№ 08-346, № 08-345, № 08-344 банк пре»явив до осіб , які зареєстровані та проживають в квартирі, що є предметом іпотеки, вимогу про виселення. Вказані листи отримані відповідачами 19.05.2014 року, 27.05.2014 року , що підтверджується повідомленнями про вручення. Однак станом на 30.07.2014 року вимога про виселення з квартири , що є предметом договору іпотеки, не виконана.

Тому просив суд виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 а також зняти їх з реєстрації місця проживання.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2015 року позов ПАТ « Мегабанк» задоволено частково.

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 в решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ « Мегабанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що 14 11.2007 року банк уклав з ОСОБА_5 кредитний договір про надання кредиту на суму 99038 дол. США на споживчі цілі на строк з 14.11.2007 року по 13.11.2017 року, який в свою чергу зобов»язався повернути та сплатити проценти у розмірі 14,5 % річних.

В забезпечення цього кредитного договору 14 11.2007 року між ПАТ « Мегабанк» та ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, яка складається з чотирьох жилих кімнат, загальною площею 85,80 кв.м, житловою площею 50,20 кв.м , що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 та належить на праві спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Згідно з пунктом 6.1. договору іпотеки іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо після настання строку платежу зобов'язання позичальника за кредитним договором не буде виконане.

Вказана квартира, що є предметом іпотеки, належить іпотекодавцям на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.08.2000 року , виданого Обухівським районним виробничим управлінням житлово-комунального господарства ЖЕК-2 згідно з розпорядженням від 28.07.2000 року № 2947, тобто придбана не за рахунок коштів, які отримані ОСОБА_5 за кредитним договором від 14 11.2007 року .

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 709 861,85 грн., у зв"язку з чим рішенням апеляційного суду Київської області від 25.07.2012 року в рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки ( а.с.127-129).

Судом також встановлено, що листами від 15 05.2014 року за № 08-349,№08-348, № 08-347,№ 08-346, № 08-345, № 08-344 банк пре»явив до осіб , які зареєстровані та проживають в квартирі, що є предметом іпотеки, вимогу про виселення. Вказані листи отримані відповідачами 19.05.2014 року, 27.05.2014 року , що підтверджується повідомленнями про вручення. Однак станом на 30.07.2014 року вимога про виселення з квартири , що є предметом договору іпотеки, не виконана, квартира не звільнена. Згідно довідки №719 , виданої ТОВ « Міський житловий центр» встановлено, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1, проживають та зареєстровані : ОСОБА_2, ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_6ОСОБА_7

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Відтак, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців з підстав, передбачених ст. 40 Закону України "Про іпотеку", підлягає ст. 109 ЖК Української РСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Установивши у справі, яка переглядається, що в іпотеку передано квартиру, яка набута у 2000 році не за рахунок отриманих у 2014 році кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла.

Таким чином, суд першої інстанції невірно застосував ч.2 ст. 109 ЖК Української РСР у поєднанні зі ст. 40 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 , оскільки в цій частині воно ухвалено з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, до якої приєдналися ОСОБА_3 та ОСОБА_4задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 11 березня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_1 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: