АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-/790/5127/16 Головуючий І інстанції: Єлізаров І.Є.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пономаренко Ю.А., Черкасова В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та про захист честі, гідності та ділової репутації,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та про захист честі, гідності та ділової репутації.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06 лютого 2012 року отримав позовну заяву, подану його сином - ОСОБА_2 до Київського районного суду м. Харкова про усунення від спадщини, де останній посилався на те, що він всіляко ухилявся від виконання обов'язків по утриманню та догляду за спадкодавцем - ОСОБА_4, яка є його матір'ю та після смерті якої відкрилась спадщина, не надавав ніякої допомоги на її утримання та лікування, так як померла хворіла на ряд тяжких захворювань: астму, гіпертонію та інші хвороби та через похилий вік перебувала у безпорадному стані, потребувала постійної турботи та матеріальної допомоги.

Вказана інформація в позовній заяві ОСОБА_2 носить неправдивий та компрометуючий характер, ця інформація стала відомою працівникам апарату Київського районного суду м. Харкові, судді, працівникам апарату Апеляційного суду Харківського області та суддям апеляційної інстанції, працівникам 8-ї Харківської державної нотаріальної контори , сусідам, родичам, колишнім співробітникам та знайомим.

В результаті чого він поніс моральну шкоду , яка виразилась в потребі спростувати недостовірні відомості, що призвело до погіршенні стану його здоров'я та необхідністю підтримання свого стану медичними препаратами та несенням витрат на лікування та поновлення його стану.

У зв'язку з чим звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди та про захист честі, гідності та ділової репутації та просив стягнути з ОСОБА_2 -100000 гривен, з ОСОБА_3 - 50000 гривен.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені позивачем у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

-чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

-чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

-які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

-яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно, всебічно з'ясував та встановив дійсні обставини справи, визначився з природою правовідносин, що виникли між сторонами, і законом, що ці правовідносини регулює.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і сином померлої у травні 2012 року ОСОБА_4, яка мешкала у АДРЕСА_1.

Після смерті останньої відкрилася спадщина, а саме: на нерухоме майно - квартиру за вказаною адресою.

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування після померлої ОСОБА_4.

На думку ОСОБА_1 доводи, якими був обґрунтований позов його сина про усунення від спадщини, є недостовірними, а саме те, що він всіляко ухилявся від виконання обов'язків по утриманню та догляду спадкодавця - ОСОБА_4, не надавав ніякої допомоги, на її утримання та лікування, так як померла хворіла на ряд тяжких захворювань: астму, гіпертонію та інші хвороби та через похилий вік перебувала у безпорадному стані потребувала постійної турботи та матеріальної допомоги.

Отже, в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Восьма державна нотаріальна контора про усунення від права спадкування, ухвалою від 05.03.2013 року позов залишено без розгляду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про усунення від права на спадкування, а не до засобів масової інформації, вказане звернення не є поширенням інформації, а є формою реалізації конституційного права особи,.

При цьому суд керувався тим, що відповідно до положень ст. 255 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що і спричинило це порушення, а також, що відповідно до вимог ст. 227 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною вважається інформація, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Крім того, суд прийняв до уваги роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року, де зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі,що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обстави: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої , що не відповідає дійсності; г)поширення інформації,що порушує особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Судова колегія з висновком суду першої інстанції погоджується, находить його таким, що ґрунтується на основі повно з'ясованих обставин справи, відповідає вимогам закону та наявним у справі доказам, яким суд дав належну оцінку.

Виконавши вимоги цивільного судочинства, суд вирішив справу згідно законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, висновків суду не спростовують та не дають колегії суддів підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з додержанням вимог закону.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. п. 1 ч. 1 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -