Номер справи 623/1281/15-ц
Номер провадження 2/623/20/2016
РІШЕННЯ

іменем України

17 березня 2016 року м. Ізюм

Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бутенка В.М.

при секретарі судового засідання Костенко В.В.

судового розпорядника ОСОБА_1

за участю: відповідача ОСОБА_2

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Ізюм цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» (далі ПАТ «ВТБ БАНК») звернулося до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог у січні 2016 року, посилаючись на те, що 06 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №R5B, згідно з яким ПАТ «ВТБ БАНК» надав ОСОБА_2 кредит у сумі 100 тис. грн, а ОСОБА_2 зобовязувався повернути ПАТ «ВТБ БАНК» суму отриманого кредиту, та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 33% річних, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, встановлених цим договором, та терміном повернення коштів до 06 грудня 2016 року.

Починаючи з березня 2013 року ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого утворилася заборгованість, тому просять суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № R5B від 06 грудня 2012 року станом на 17 грудня 2015 року у розмірі 180 тис. 095 грн 95 коп.

(а.с. 3-4, 125-126)

Відповідач ОСОБА_2 первісний позов не визнав та у травні 2015 року подав до суду зустрічний позов до ПАТ «ВТБ БАНК» про визнання недійсним кредитного договору № R5B від 06 грудня 2012 року, який ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 травня 2015 року обєднано в одне провадження з первісним позовом (а.с. 58-59).

В обґрунтування вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 посилається на те, що 06 грудня 2012 року між ним та ПАТ «ВТБ БАНК» (Банк) був укладений кредитний договір № R5B (Договір), згідно з яким Банк надав йому кредит у сумі 100 000,00 грн строком до 06.12.2016 року, а він зобовязувався повернути ОСОБА_5 кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 33% річних, комісійну винагороду та інші платежі в порядку, на умовах та у строки, встановлені цим Договором.

Вважає, що Договір не відповідає деяким вимогам чинного законодавства, Банк свідомо ввів його в оману щодо сукупної вартості кредиту, не виконав обов'язку про надання йому повної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням Договору, а під час укладення Договору ОСОБА_5 не було дотримано істотних умов, визначених чинним законодавством та встановлено несправедливі умови Договору, які є дискримінаційними (такими, що суперечать принципу добросовісності та мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на мою шкоду), що значно погіршує його становище, як споживача порівняно з ОСОБА_5 (надавачем фінансових послуг). Це дає йому право відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» вимагати визнати в цілому Договір недійсним.

Підстави, через які кредитний договір № R5B від 06.12.2012 року слід визнати недійсним наступні: невиконання переддоговірної роботи з позичальником всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року №168.

Перед підписанням Договору він не зміг у повному обсязі ознайомитися із всіма його умовами, бо різних документів було досить багато, всі вони були надруковані дуже дрібним шрифтом, і тільки отримавши позовну заяву ОСОБА_5 в процесі підготовки до слухання справи, детально ознайомившись з цими документами зясувалися наступні обставини: графік погашення Кредиту і сплати Процентів та розрахунку вартості супутніх послуг (вказаний як додаток до Договору) прямо суперечить вимогам самого Договору.

Так пунктом 3.2 Договору встановлено строк дії Договору до 06.12.2016 року (48 місяців), Графік погашення заборгованості (вказаний як Додаток № 1 до договору) складений на 48 місяців, а розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту на реальної процентної ставки, вказаний у Графіку повернення Кредиту і сплати Процентів (вказаний як додаток до кредитного договору) складений чомусь на 62 місяці. Тому він не знав і не міг знати з наданої йому інформації до підписання Договору загальної суми вартості кредиту та реальної процентної ставки за користування цим кредитом.

У пункті 3.7 Договору вказано, що комісійна винагорода відсутня, а з нього при видачі кредиту було стягнуто на підставі п. 1.2 Графіку повернення Кредиту 11 990,00 грн комісійної винагороди не до моменту надання суми кредиту, як вказано в Графіку, а вже під час його отримання, що відображено у чекові № 0992 від 06.12.2012 року (о 17:11:33) (Додаток 1), коли він отримав на руки тільки 88 010,00 грн замість вказаних у Договорі 100 000,00 грн. Якби він знав наперед про ці незаконні дії ОСОБА_5 він навряд би погодився на отримання такого кредиту.

За день до підписання Договору на вимогу ОСОБА_5 він вимушений був підписати договір № 968910 від 05.12.2012 року (Додаток 2) про відкриття окремого банківського поточного рахунку, на який Банк зобовязувався перерахувати суму кредиту, хоча він повідомив Банк про наявність у нього декількох вже відкритих рахунків, які можна використати для цієї операції, але Банк на це не погодився, зазначивши про те, що у разі невиконання цієї умови кредит не надасть. У самому цьому договорі не була зазначена сума оплати за надання цієї послуги, тому вважав, що вона безкоштовна, і тому підписав цей договір. Але у день підписання Договору він дізнався, що повинен ОСОБА_5 заплатити й за цю послугу, і вимушений був сплатити за відкриття цього додаткового рахунку та отримання платіжної картки 749,00 грн (Додаток 1).

Якби він знав усі ці реальні умови надання кредиту, він не наважився б на укладання Договору з ОСОБА_5 на таких умовах, але Банк свідомо ввів його в оману про умови надання кредиту, скористався його необізнаністю в даному випадку, що призвело до підписання ним Договору з такими кабальними умовами отримання кредиту.

Крім цього, на його думку у Договорі відсутня істотна умова договору - його реальна ціна (ст. 632 ЦК України). Вказана у п. 3.1. Договору сума кредиту в розмірі 100 000,00 грн не відповідає його умовам і вводить в оману щодо вартості кредиту і його основних умов, бо орієнтовна сукупна вартість кредитув Договорі відсутня, як і будь-які посилання на неї (про що зазначено вище). В даному випадку має місце обман його ОСОБА_5 щодо сукупної вартості кредиту та порядку його погашення.

Зазначає на порушення правових норм порядку укладення Договору: Пунктом 3.4 Договору визначений порядок повернення Кредиту та Процентів щомісячно відповідно до Графіка повернення Кредиту і сплати Процентів та розрахунку вартості супутніх послуг (далі Графік). Але в самому Графіку відсутні будь-які розрахунки цих щомісячних платежів. Крім цього пунктом 4.18 Договору вказано таке: Сторони домовилися, що Графік не є невідємною частиною цього Договору, тобто він не є обовязковим до виконання, тим більше, що підписаний не уповноваженою особою (старшим спеціалістом ВСП ОСОБА_6, а не директором відділення «Бекетівське» ПАТ «ВТБ БАНК» ОСОБА_7І.). Разом з Договором він отримав Графік погашення заборгованості, в якому вказано, що він є Додатком № 1 до Договору, але в самому Договорі жодним чином про цей документ не згадується, тобто він також не є невідємною частиною Договору (в Договорі відсутні вказівки на те, що до Договору додаються додатки, які є невідємною частиною цього Договору). Він вважає, що ці вищевказані два документа не відповідають вимогам чинного законодавства, а отже невиконання вказаних у цих документах вимог, на його погляд, не несе ніяких юридичних обовязків стосовно порушень вказаних у них вимог, а також відповідальності за їх порушення.

У пункті 3.11 Договору вказано, що підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що він перед укладенням цього Договору письмово ознайомлений з інформацією про особу і місцезнаходження ОСОБА_5, про умови кредитування та умови договорів забезпечення (хоча ніяких договорів забезпечення не укладалося), а також про орієнтовну сукупну вартість Кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням Процентної ставки за Кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням кредиту, укладенням цього Договору та оформленням договорів застави та страхування (які не укладалися). Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними діючими умовами.

Наведені вище факти про виконання цього пункту Договору свідчать про те, що Банк законних дій щодо ознайомлення його з усіма реальними умовами кредитування перед укладенням Договору не вчиняв, а положення цього пункту Договору є несправедливими в розумінні вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Під час укладання та виконання Договору ним було сплачено ОСОБА_5: 11 990,00 грн комісійної винагороди, 749,00 грн за відкриття додаткового рахунку та отримання платіжної картки, 72 359,36 грн платежів погашення кредиту, а всього 85098,36 грн (Додаток 1).

У разі застосування судом наслідків недійсності правочину він повинен буде повернути ОСОБА_5 наданий кредит в розмірі 100 000,00 грн, Банк повинен буде повернути йому суму платежів, здійснених ним ОСОБА_5, в розмірі 85 098,36 грн, а враховуючи взаємозалік платежів він повинен буде повернути ОСОБА_5 14 901,64 грн.

В обґрунтування невизнання первісного позову ПАТ «ВТБ БАНК» про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № R5B від 06 грудня 2012 року зазначив, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: в ній відсутні дата подачі заяви, номер телефону відповідача, не надано відповідачу всіх копій документів, доданих до позовної заяви (статті 119, 120 ЦПК України), не надано копії довіреності наданих повноважень директору відділення «Бекетівське» ПАТ «ВТБ БАНК» ОСОБА_7 на укладення кредитних договорів від імені ПАТ «ВТБ БАНК», розрахунки заборгованості не відповідають встановленим нормам, бо як в самому тексті позовної заяв, так і в цих розрахунках ніде не вказана сума сплати ним платежів в рахунок погашення кредиту (як це роблять інші банки Додаток 3), сама заява не обґрунтована, тому має бути, на його погляд, судом відхилена.

Вважаючи, що умови кредитного договору є несправедливими й не відповідають вимогам статей 11, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», у відповідності до статей 8, 19, 55, 124 Конституції України, статей 6, 11, 15, 16, 203, 207, 215, 216, 229, 230, 232, 236, 638, 1054-1057-1 ЦК України, Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», просить суд:

- визнати порушеним право ОСОБА_2 як споживача фінансових послуг;

- в задоволенні позовної заяви ПАТ «ВТБ БАНК» про стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за кредитним договором № R5B від 06 грудня 2012 року відмовити;

- визнати недійсним кредитний договір № R5B від 06 грудня 2012 року, укладений між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_2, у звязку з укладенням його під впливом обману з боку банку;

- зобовязати ОСОБА_2 повернути ПАТ «ВТБ БАНК» грошові кошти в сумі 14 901,64 (чотирнадцять тисяч девятсот одна грн 64 коп) гривень як різницю між отриманих позичальником за кредитним договором № R5B від 06 грудня 2012 року 100 000,00 грн та сплаченими ОСОБА_2 ПАТ «ВТБ БАНК» в рахунок погашення кредиту 85 098,36 грн.

(а.с. 35-52, 104-105, 140-141)

За зустрічним позовом ПАТ «ВТБ БАНК» позов не визнали, надали заперечення на позов, мотивуючи тим, що зустрічний позов ОСОБА_2 є надуманим, необґрунтованим та заявлені вимоги є такі, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Щодо начебто введення ОСОБА_5 в оману ОСОБА_2 зазначили, що 5 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів №968910, на підставі якого останньому було відкрито картковий рахунок №8318.

Пунктом 2.2. вказаного договору передбачено, що комісійні винагороди, що сплачуються за користування рахунком встановлені відповідно до тарифів ОСОБА_5, що діють на дату надання клієнту відповідної послуги.

ОСОБА_8 тарифів ОСОБА_5, за безготівкове зарахування коштів сплачується комісія в розмірі 11,99% від зарахованої суми. Вказана комісія списується з карткового рахунку у день фактичного виконання операції ОСОБА_5.

Пунктом 2.1. встановлено, що клієнт укладаючи цей договір, засвідчує, що ознайомлений та погоджується з усіма умовами обслуговування та користування рахунком, визначених у тарифах, за якими здійснюється обслуговування банківського продукту, обраного клієнтом за власним бажанням.

06 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ БАНК» (далі - Банк) та ОСОБА_2 (далі - Позичальник) було укладено Кредитний договір № R5B (далі - Кредитний договір), згідно з яким Банк надав Позичальнику кредит в сумі 100 000 гривень, строком до 06.12.2016 року, а останній в свою чергу зобовязався належним чином використати та повернути суму отриманого кредиту та сплатити відповідну плату (проценти) за користування ним, у розмірі 33 % річних в строки передбачені у договорі.

Пунктом 3.9 Кредитного договору встановлено, що Кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів №8318.

Пунктом 3.11. Кредитного договору встановлено, що підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що він перед укладенням цього договору письмово ознайомлений з інформацією про орієнтовну сукупну вартість Кредиту.

6 грудня 2012 року ОСОБА_2 було надано кредит в розмірі 100 000 гривень. Вказані кошти були зараховані на вказаний рахунок. В цей же день була знята комісія за зарахування коштів на картковий рахунок, яка передбачена договором банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів №9689.

Відповідно до Інформації про орієнтовану сукупну вартість кредиту яка була доведена ОСОБА_2 03.12.2012 року, тобто до укладення кредитного договору, останній був попереджений про сукупну вартість кредиту як того вимагають норми діючого законодавства, належним чином. В зазначеній інформації позичальнику було доведено що за безготівкове поповнення карткового рахунку ним сплачується комісія у розмірі 11,99 %. Своїм підписом він підтвердив факт ознайомлення з вказаною інформацією.

Укладаючи кредитний договір, Позичальник, фактично підтвердив свій вибір даної кредитної продукції та факт правильності вибору контрагента який надає цю продукцію, а тому посилання позивача на введення його в оману працівниками ОСОБА_5 є надуманими та таким, що не підтверджуються жодними доказами, що є грубим порушенням норм ст. 60 ЦПК України.

Крім цього, зобовязання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів за його використання почали порушуватися ОСОБА_2 з березня 2013 року, тобто два місяця після укладення кредитного договору, зобовязання виконувались належним чином, що також підтверджує згоду позичальника з умовами кредитування та вибором контрагента.

Крім цього, з приводу відсутності в договорі істотної умови договору - його ціни, пояснює, що відповідно до матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № R5B від 06.12.2012 року, відповідно до п.п. 3.1., 3.2.,3.3. якого банк надає позичальнику кредит в сумі 100 000 гривень терміном з 06 грудня 2012 року по 06 грудня 2016 року із щомісячною сплатою відсотків у розмірі 33% річних.

Відповідно до п. 4.2 Кредитного договору проценти за користування кредитом за поточний місяць нараховуються двічі на місяць: 27 числа та в останній робочий день кожного місяця. Період, за який сплачуються проценти - з 28 числа (включно) попереднього місяця по 27 число (включно) поточного місяця, щомісячно з 25 числа по останній робочій день.

Отже зі змісту положень кредитного договору, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вбачається, що сторони, підписавши даний договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів, а тому підстав для визнання його недійсним, немає.

Позивачем ОСОБА_2 за зустрічним позовом не наведено жодного заперечення змісту правочину який він просить визнати недійсним, вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому вважає що позовна заява ОСОБА_2 надумана, ґрунтується на припущеннях, що є грубим порушенням ст. 60 ЦПК України, а тому не підлягає задоволенню.

Посилання ОСОБА_2 на неправильність розрахунку заборгованості за кредитним договором, не містять жодної конкретики, щодо його незгоди з правильністю розрахунку, а лише ґрунтуються на його припущеннях.

Вважає, що ОСОБА_5 належними доказами доведено свої позовні вимоги.

Просить суд відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ «ВТБ БАНК» про визнання кредитного договору недійсним.

(а.с. 71-80, 86-88)

Представник позивача-відповідача ПАТ «ВТБ БАНК» в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, його інтереси в судовому засіданні представляли його представники ОСОБА_3 і ОСОБА_4, які підтримали зустрічний позов повністю, заперечували у задоволенні первісного позову, послалися на обставини, викладенні у зустрічному позові ОСОБА_2 та просили задовольнити зустрічний позов у повному обсязі.

Вислухавши представників відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 і ОСОБА_4, перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «ВТБ БАНК» та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти на відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статей 3, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За вказаною нормою суд не може самостійно визначити або змінити підстави позову.

ОСОБА_8 статей 10, 31, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 06 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № R5B, за умовами якого ОСОБА_2 отримав споживчий кредит 100 тис. грн із процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 33,0 % річних зі сплатою щомісячними ануїтетними платежами кредиту і процентів та розрахунку вартості супутніх послуг, відповідно до Графіка, строком на 48 місяців, та кінцевим терміном повернення 06 грудня 2016 року.

Пунктом 3.9 Кредитного договору передбачено, що Кредит надається шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів №8318 у відділенні «Бекетівське» ПАТ «ВТБ БАНК» (картковий рахунок).

Пунктом 3.11. Кредитного договору передбачено, що підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що він перед укладенням цього договору письмово ознайомлений з інформацією про особу і місцезнаходження ОСОБА_5, про умови кредитування та умови договорів забезпечення, а також про орієнтовну сукупну вартість Кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням Процентної ставки за Кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням кредиту, укладанням цього Договору та оформленням договорів застави та страхування. Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначенням діючими умовами.

Відповідно до пунктів 3.3.1., 4.2. Кредитного договору проценти за користування Кредитом за поточний місяць нараховуються двічі на місяць: 27 числа та в останній робочий день кожного місяця. Період, за який сплачуються проценти - з 28 числа (включно) попереднього місяця по 27 число (включно) поточного місяця, щомісячно з 25 числа по останній робочій день.

ОСОБА_8 з пунктом 5.3. Кредитного договору Позичальник зобовязаний сплатити комісійну винагороду, повернути ОСОБА_5 отриманий Кредит та сплатити нараховані Проценти за користування Кредитом у повному обсязі незалежно від настання строку виконання зобовязання, зокрема, у разі невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором, виконувати інші зобовязання в порядку та в строки, встановлені цим Договором.

Відповідно до пункту 7.1 у разі прострочення Позичальником зобовязань з повернення Кредиту та/або сплати Процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами Договору, Позичальник зобовязаний сплатити на користь ОСОБА_5 пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення.

6 грудня 2012 року ОСОБА_2 було надано кредит в розмірі 100 000 гривень. Вказані кошти були зараховані на вказаний картковий рахунок. В цей же день була знята комісія за зарахування коштів на картковий рахунок, яка передбачена договором банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів №9689.

(а.с. 10-16, 17-18, 19, 96, 136-137)

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).

ОСОБА_8 з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

За змістом ст.ст. 6, 526, 626-631 ЦК України укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами відповідно до його умов, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобовязання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.

Аналіз правових норм, зокрема, ст. ст. 536, 549 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено, що 03 грудня 2012 року ОСОБА_2 надав в ПАТ «ВТБ БАНК» Анкету-Заяву на одержання кредиту «Комерсант» у ПАТ «ВТБ БАНК» в сумі 100 тис. гривень строком на 48 місяців, процентна ставка 33% річних, графік ануітетний, ціль кредиту споживчі цілі, комісія за рахунок кредиту (а.с. 7-9).

5 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_2 було укладено договір банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів № 968910, на підставі якого останньому було відкрито поточний рахунок для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів №8318.

Пунктом 2.1. встановлено, що Клієнт укладаючи цей договір, засвідчує, що ознайомлений та погоджується з усіма умовами обслуговування та користування рахунком, визначених у тарифах, за якими здійснюється обслуговування банківського продукту, обраного клієнтом за власним бажанням.

Пунктом 2.2. вказаного договору передбачено, що комісійні винагороди, що сплачуються Клієнтом за користування Рахунком, платіжними картками, Кредитним лімітом, послугами, що надаються Клієнту, встановлені відповідно до ОСОБА_5, що діють на дату надання Клієнту відповідної послуги.

ОСОБА_8 ОСОБА_5, за безготівкове зарахування коштів сплачується комісія в розмірі 11,99% від зарахованої суми. Вказана комісія списується з карткового рахунку у день фактичного виконання операції ОСОБА_5.

(а.с. 42, 89-94)

ОСОБА_8 з умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Комерсант).

У заяві на отримання кредиту зазначено, що боржник ознайомився та згодний із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Комерсант), які були йому надані у письмовій формі та своїм підписом він підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування.

Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним.

Відповідно до умов кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією, а також інші витрати згідно умов.

ОСОБА_8 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_8 з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу .

ОСОБА_8 із ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

За правилами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Пункт 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначає, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання сторонами вимог, які встановлені статтею 203 ЦК саме на момент вчинення правочину.

ОСОБА_8 з ч. 1. ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

ОСОБА_8 з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України від 12 липня 2001 року №2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

ОСОБА_8 вимог ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Крім цього, ця стаття визначає умови, які мають бути зазначені у договорі про надання споживчого кредиту.

Судовим розглядом встановлено, що відповідач-позивач ОСОБА_2 попередньо ознайомився зі змістом кредитного договору, і крім цього, він підписав кожну сторінку цього договору, що також підтверджує його обізнаність із умовами договору. Виходячи із такого, суд робить висновок, що сторони по справі при укладенні кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов договору, визначили певні права та взяли на себе певні обов'язки.

До того ж, пунктом 4 розділу відмітки ОСОБА_5 Анкети-Заяви на одержання кредиту встановлено, що ОСОБА_2 ознайомлений і згодний з усіма умовами кредитування, чим підписанням позичальник підтверджує, що Банк належним чином ознайомив його із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також що позичальник ознайомився з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частина перша статті 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

ОСОБА_8 положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За положеннями чч. 1, 2, 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Саме до цього зводяться правові висновки, що викладені в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року (справа № 6-80цс12), від 25 вересня 2013 року (справа № 6-80цс13).

Пунктами 4.6, 4.10., 4.11. кредитного договору, який оскаржує ОСОБА_2, визначено порядок повернення заборгованості, зокрема, зазначено, що повернення Кредиту та Процентів за користування Кредитом здійснюється щомісячно згідно з Графіком. Сума щомісячного ануїтетного платежу розраховується таким чином, що протягом строку кредитування, вказаного в п.3.2. цього Договору, сума Кредиту, вказаного в п.3.1. цього Договору, та нараховані Проценти повертаються в повному обсязі рівними частинами. За наявності прострочення виконання зобовязань Позичальником за Договором, розмір Платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів, у т.ч. відшкодування витрат та збитків ОСОБА_5, повязаних з неналежним виконанням Позичальником умов цього Договору. У разі недостатності суми проведення платежу для виконання зобовязань Позичальника за Кредитним договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги ОСОБА_5 у наступній черговості: - у першу чергу сплачуються прострочені проценти за користування Кредитом та комісійна винагорода (за їх наявності); - у другу чергу сплачуються строкові проценти за користування Кредитом та комісійна винагорода (за їх наявності); - у третю чергу сплачується прострочена заборгованість за Кредитом (за їх наявності); - у четверту чергу сплачується строкова заборгованість за Кредитом; - у пяту чергу сплачуються витрати ОСОБА_5, повязані з одержанням виконання за борговими зобовязаннями за кредитним договором та зверненням стягнення на предмет забезпечення (за їх наявності); - у шосту чергу оплачується пеня за прострочення сплати проценті та комісійної винагороди (за їх наявності); - у сьому чергу сплачується пеня за прострочення повернення Кредиту (за їх наявності); - у восьму чергу сплачуються передбачені цим Договором штрафи (за їх наявності).

Суд знаходить доводи ОСОБА_2 безпідставними через те, що такі положення кредитного договору узгоджуються із положеннями ст. 534 ЦК України, яка визначає, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Із даними пунктами цих умов ОСОБА_2 погодився, про що свідчить його підпис на заяві та договорах.

За таких обставин доводи відповідача в частині неправильного покладення на нього цивільно-правової відповідальності за порушення договірного зобовязання не знайшли свого підтвердження.

На порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, оскільки повністю не сплачував кредит, останнє погашення кредиту 19.12.2014 року.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором № R5B від 06.12.2012 року належним чином не виконував, унаслідок чого утворилася заборгованість за кредитом, про що ПАТ «ВТБ БАНК» направляли ОСОБА_2 лист-вимогу від 22.12.2014 року № 10179/1-2.51 (а.с. 24-25, 43-49).

Сума заборгованості за кредитним договором № R5B від 06 грудня 2012 року станом на 17 грудня 2015 року складає загальний розмір 180 тис. 095 грн 95 коп., в тому числі:

- 80 796,06 грн загальна заборгованість по кредиту: строкова заборгованість по кредиту 58 627,18 грн; прострочена заборгованість по кредиту 22 168,88 грн;

- 33 096,22 грн загальна заборгованість по сплаті процентів: нараховані проценти за період з 28.11.2015р. по 17.12.2015р. 4 036,46 грн; прострочена заборгованість по процентам 29 059,76 грн;

- 29 264,03 грн пеня за несвоєчасну сплату процентів;

- 26 839,44 грн пеня за несвоєчасне повернення кредиту;

- 481,05 грн 3% річних за прострочення сплати процентів;

- 441,20 грн 3% річних за прострочення повернення кредиту;

- 4 538,23 грн інфляційні втрати, нараховані за порушення зобовязань щодо сплати процентів за користування кредитом;

- 4 639,72 грн інфляційні втрати, нараховані за порушення зобовязань щодо сплати кредиту.

(а.с. 20-23, 127-134)

Наданий банком розрахунок заборгованості відповідає вимогам ст.ст. 1050, 1054 ЦК України та умовам кредитного договору.

Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку про те, що відповідачем ОСОБА_2 порушені зобов'язання за договором, які є обов'язковими для сторін, ґрунтуються на вимогах ст.ст. 610, 629 ЦК України.

Між тим, із загальної заборгованості за кредитним договором в сумі 180 тис. 095 грн 95 коп., з якої значну частину складає неустойка в сумі 56 тис. 103 грн 47 коп. у вигляді пені за несвоєчасність виконання зобов'язання сплати кредиту 26 тис. 839 грн 44 коп. та процентів 29 тис. 264 грн 03 коп., суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тому суд, враховуючи розмір неустойки за кредитним договором, а також матеріали справи, які свідчать про погіршення матеріального стану боржника ОСОБА_2, який не працює, має на утриманні дитину, вважає можливим з урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки за кредитними зобов'язаннями з 56 тис. 103 грн 47 коп. до 5 000 грн.

Таким чином з ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № R5B від 06 грудня 2012 року станом на 15 грудня 2015 року в розмірі 123 тис. 992 грн 48 коп., яка складається:

-58 627,18 грн строкова заборгованість по кредиту;

- 22 168,88 грн прострочена заборгованість по кредиту;

- 4 036,46 грн нараховані проценти за період з 28.11.2015р. по 17.12.2015р.;

- 29 059,76 грн прострочена заборгованість по процентам 29 059,76 грн;

- 5 000,00 грн пеня за несвоєчасну сплату кредиту та процентів;

- 481,05 грн 3% річних за прострочення сплати процентів;

- 441,20 грн 3% річних за прострочення повернення кредиту;

- 4 538,23 грн інфляційні втрати, нараховані за порушення зобовязань щодо сплати процентів за користування кредитом;

- 4 639,72 грн інфляційні втрати, нараховані за порушення зобовязань щодо сплати кредиту.

Вважати оспорюваний правочин недійсним з підстав, наведених ОСОБА_2 та його представниками, не можна.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням усього вищевикладеного суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається відповідач ОСОБА_2 як на підставу задоволення свого зустрічного позову, не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, так як вони не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, і у суду немає підстав вважати що оспорюванні позивачем положення кредитного договору є несправедливими, та немає підстав вважати що ПАТ «ВТБ БАНК» навмисно ввів ОСОБА_2 в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи викладене, суд вважає заявлені ОСОБА_2 зустрічні позовні вимоги неправомірними та такими, що задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір ПАТ «ВТБ БАНК» у розмірі 937,15 грн + 1764,29 грн, який підтверджується документально (а.с. 2, 124), стягується з відповідача на рахунок позивача пропорційно задоволених позовних вимог (1,5 відсотка від суми) в розмірі 1 859 грн 89 коп. Крім цього, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 551 грн 20 коп.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2, значиться зареєстрованим і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в'їзд Фізкультурний, буд. № 2, на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» (01004, м. Київ, бульвар Т. Шевченка/вул. Пушкінська, буд. 8/26, ) заборгованість за кредитним договором № R5B від 06 грудня 2012 року станом на 15 грудня 2015 року в розмірі 123 тис. 992 грн 48 коп. (сто двадцять три тисячі девятсот девяносто дві гривні сорок вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2, значиться зареєстрованим і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в'їзд Фізкультурний, буд. № 2, на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» (01004, м. Київ, бульвар Т. Шевченка/вул. Пушкінська, буд. 8/26, ) судові витрати на сплату судового збору 1 859 гривень 89 копійок.

У задоволенні решти позову публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» про визнання недійсним кредитного договору № R5B від 06 грудня 2012 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, НОМЕР_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2, значиться зареєстрованим і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, в'їзд Фізкультурний, буд. № 2, на користь держави судовий збір 551 гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а неприсутніми сторонами у той же строк з дня отримання копії рішення, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд.

Головуючий: суддя