РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря Давиденко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоровя України», третя особа: Міністерство охорони здоровя України про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в вересні 2015 року звернувся до суду з вищезгаданим позовом та просив визнати незаконним та скасувати наказ в.о. генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоровя України» № 469-К від 17.08.2015 року про звільнення з роботи за п. 1 ст. 41 КЗпП України, поновити на посаді першого заступника генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоровя України» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з часу звільнення по день поновлення на роботі, а також стягнути на відшкодування моральної шкоди 30000 грн.

В судовому засіданні на обґрунтування позову позивач та його представник посилалися на те, що з 05.12.2014 року він працював на посаді першого заступника генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоровя України». З посадовою інструкцією, як першого заступника генерального директора, ознайомлений не був, про що свідчить відсутність підпису на ній. Наказом № 469-К від 17.08.2015 року його було звільнено з роботи за п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків. З наказом не погоджується, є незаконним, оскільки відповідальність за супровід перевірки він не несе, відповідальним був призначений ОСОБА_2 начальник управління правового та інформаційно-аналітичного забезпечення. Наказ про звільнення носить неконкретний характер, на зазначено в чому полягає проступок позивача, у якій формі виражається вина та які негативні наслідки це мало для відповідача, не конкретизовано, які саме трудові обовязки було грубо порушено позивачем.

Звільнений був також і з порушенням порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З зазначеними підставами звільнення, що слідують в наказі не був ознайомлений, пояснень до звільнення з роботи адміністрація не зажадала, про що свідчить запис, яка написана власноручно на зворотній стороні оспорюваного наказу, акти про відмову від ознайомлення складалися під час розгляду справи в суді.

Неправомірними діями відповідача, що виразилося в незаконному звільненні з роботи, йому заподіяна моральна шкода, яку оцінює в 30000 грн, оскільки порушення його законних прав призвели до значних моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В звязку допущеними порушеннями трудового законодавства при його звільненні просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача - Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоровя України» позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити. Свою позицію та спростування доводів позивача виклав в письмових запереченнях. На переконання своїх доводів зазначив, що підстави звільнення позивача детально та обґрунтовано викладені в ОСОБА_3 про проведення службового розслідування від 20.04.2015 року, що є невідємною частиною наказу. Адміністрація зажадала пояснень у позивача щодо вказаних порушень трудового законодавства відповідно до виданих наказів, про що свідчать акти. Вважають, що звільнення позивача проведено з дотриманням законодавства про працю, підстави для поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відсутні.

Третя особа Міністерство Охорони здоровя України в письмових поясненнях заперечували щодо задоволення позовних вимог, просили розглянути справу у відсутності їх представника.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст.ст. 41 п. 1, 147, 148, 149, 232, 233, 235, 237 - 1 КЗпП України.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, керуючись своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді першого заступника генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоровя України» з 05.12.2014 року по 17.08.2015 року/а.с. 6/.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни працівника може бути застосовано заходи стягнення у вигляді догани або звільнення.

Порушення трудової дисципліни визначається як невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. При цьому наявність вини, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є необхідна умовою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативі власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків, керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності(філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу) його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання. З роз'яснень, що викладені у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" вбачається, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Із вимог вищезазначеної постанови слідує, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обовязків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним(могло бути завдано) шкоду.

Наказом № 469-К від 17.08.2015 року позивач був звільнений з роботи за п.1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обовязків./а.с.5/. У даному наказі не вказано, що стало приводом для звільнення позивача, в чому конкретно проявилося допущене грубе порушення та за який період, який характер проступку, в чому полягає його вина, які конкретно посадові обовязки ним були не виконані, яку завдано ним(могло бути завдано) шкоду. Отже, даний наказ носить не конкретний, декларативний характер.

Як вбачається із змісту оспорюваного наказу підставою звільнення з роботи позивача є ОСОБА_3 про проведення службового розслідування від 20.04.2015 року та лист Міністерства охорони здоровя України від 20.04.2015 року № 1.01.03/04-12259. Натомість, відповідач не зажадав пояснень у позивача щодо вказаних порушень трудового законодавства, зазначених в даному акті, про що свідчить запис написаний власноручно позивачем на зворотній стороні при ознайомлення з оспорюваним наказом. Доводи відповідача про відмову позивача ознайомитися з ОСОБА_3 про проведення службового розслідування від 20.04.2015 року та надати пояснення, що оформлені актом від 17.08.2015 року /а.с. 69/, спростовуються поясненнями самого позивача, його записами, а також поясненнями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_4, який пояснив, що після звільнення позивача та отримання ним трудової книжки із записами в ній, в службовому кабінеті позивача, в його присутності, під час складання особистих речей, комісія намагалася взяти пояснення у ОСОБА_1 щодо підстав звільнення, однак останній відмовився, позаяк він вже ознайомився з наказом про звільнення, отримав його копію та в нього була на руках трудова книжка. Як пояснив даний свідок, що членом комісії був також юрист, тобто даний представник відповідача в судовому засіданні ОСОБА_3Г, який не заперечував даного факту в судовому засіданні. Всупереч вимогам ст. 149 КЗпП України адміністрацією відповідача допущені порушення щодо порядку застосування дисциплінарних стягнення, зокрема звільнення з роботи позивача.

Окрім того, аналіз змісту ОСОБА_3 про проведення службового розслідування від 20.04.2015 року, свідчить про те, що комісія прийшла до висновку, що в діях позивача вбачаються ознаки грубого порушення трудових обовязків, неналежного виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обовязків, які продовжувалися тривалий період часу, зокрема, з 04.02.2015 року, коли позивач був призначений головою комісії по усуненню виявлених порушень і недоліків за результатами перевірки комісією МОЗ України, яка проводилася на підприємстві ще в листопаді 2014 року. На думку комісії, позивач з того часу допустив цілий ряд триваючих, продовжуючих порушень трудових обовязків, однак в чому виражалося одноразове грубе порушення трудових обовязків, його характер та в який час воно відбулося, яка шкода заподіяна чи могла бути заподіяна таким діями позивача, що є безумовною підставою звільнення з роботи за п.1 ст.41 КЗпП України, в акті відсутнє./а.с.60-67/.

Із пояснень позивача слідує, що останній не був ознайомлений із посадовою інструкцією першого заступника Генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоровя України» від 27.10.2014 року, його колом функціональних обовязків, що підтверджується відсутністю підпису про ознайомлення /а.с.151-154/.

Наданий акт про відмову позивача від пояснень щодо необхідності перевірки фактів, викладених в Довідці Комісії МОЗ України від 10.04.2015 року/а.с.71-92/, що датований 17.04.2015 року, /а.с.68/ не може свідчити про зажадання адміністрації від позивача пояснень перед процедурою звільнення, позаяк підставами звільнення останнього є ОСОБА_3 про проведення службового розслідування від 20.04.2015 року, з яким позивач не був ознайомлений.

Суд відмовляє в скасуванні наказу № 469-К від 17.08.2015 року, оскільки даний наказ може бути скасований тільки власником або уповноваженим ним органом, тобто тим органом, який його видав.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що наказ № 469-К від 17.08.2015 року є незаконним, звільнення ОСОБА_1 з роботи проведено відповідачем протиправно, з порушенням порядку звільнення з роботи та поновлює останнього на посаді першого заступника Генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоровя України» з 18 серпня 2015 року.

Вирішуючи питання про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, судом враховано наступне.

Згідно з п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати /далі Порядок/, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до ч. З п. 2, п. 5, 8 Порядку середньомісячна заробітна плата, у випадку нарахування середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

При обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження, згідно з чинним законодавством не враховуються одноразові виплати /матеріальна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо/, а також компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати / підпункт л) п. 4 Порядку/.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений з роботи наказом 469-К від 17.08.2015 року. Отже, для розрахунку середньоденної заробітної плати необхідно брати заробіток позивача за відпрацьований період протягом лютого та березня 2015 року, що відповідно становить 6690 грн. + 6690/а.с. 104/ та кількість фактично відпрацьованих протягом цих місяців робочих днів: у лютому - 20, у березні - 21 днів. Середньоденна заробітна плата позивача буде становити 326 грн. 34 коп.(6690 + 6690 =13380 : 41= 326 грн. 34 коп.)

Таким чином, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 41445 грн. 18 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з дня його звільнення по день постановлення рішення судом першої інстанції /326 грн. 34 коп. х 128 робочих днів/. Дана сума визначена без врахування податків та обов'язкових платежів.

Суд не приймає до уваги довідку № 124/16-4 від 19.01.2016 року про середню заробітну плату позивача, надану відповідачем/а.с.189/, оскільки в даному документі за основу розрахунку взята заробітна плата позивача за період квітень-травень 2015 року, тобто за час перебування його на листку непрацездатності, а не за фактично відпрацьований час./а.с. 54-59/.

При вирішення питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що грубе порушення з боку відповідача дотримання вимог трудового законодавства щодо незаконного звільнення з роботи за нібито одноразове грубе порушення трудових обов'язків, призвело до порушення нормальних умов життя позивача. Порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд приходить до висновку, що позивач зазнав через незаконні дії відповідача моральних страждань. Однак, позивач розмір такої шкоди достатньою мірою не підтвердив, а тому суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково і визначає розмір моральної шкоди в сумі 3000 грн, які підлягають стягненню з відповідача, згідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 1653 грн. 60 коп, за вимоги як майнового, так і немайнового характеру що зараховується до спеціального фонду державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 215, 218 ЦПК України, ст.ст. 232, 233, 235, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів із змінами та доповненнями, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ № 469-К від 17.08.2015 року та поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника Генерального директора Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоровя України» з 18 серпня 2015 року.

Стягнути з Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоровя України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41445 грн. 18 коп. без урахування обов'язкових податків та платежів та на відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоровя України» судовий збір в сумі 1653 грн. 60 коп, що зараховується до спеціального фонду державного бюджету України.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежу за один місяць в розмірі 6690 грн. підлягає до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Ф.Слюсарчук