У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення грошової компенсації за частку у спадковому майні; за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спадкового майна, визнання права власності на спадкове майно за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 4 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 23 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3. звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько - ОСОБА_6, який також був дідом відповідачів.

Вказував про те, що спадкоємцями майна померлого були він та його племінники: ОСОБА_4, ОСОБА_5 Спадщина відкрилася на транспортний засіб ЗІЛ-157КД та транспортний засіб ВАЗ-2121 «Нива».

Зазначав про те, що протягом тривалого часу вищевказане майно залишалося не поділене між ними. Вартість спадкового майна не оспорювалася, проте відповідачами було викрадено зазначене вище майно та реалізовано невстановленим особам.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 у солідарному порядку, грошову компенсаціюза частку у спадковому майні у розмірі 11 566 грн.

У жовтні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що спадкове майно підлягало поділу наступним чином: ОСОБА_3 - Ѕ частиназазначеного вище майна, а їм по ј частині. Проте ОСОБА_3 ухилявся від такого розподілу спадкового майна.

Вказували про те, що спірні автомобілі зберігаються у с. Дядьковичі Рівненського району Рівненської області.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4, ОСОБА_5 просили виділити їм один автомобіль, а інший автомобіль виділити ОСОБА_3, визнати за сторонами право власності на виділене майно.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 4 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. Виділено автомобіль «ЗІЛ 157-КД», 1979 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як спадкове майно після смерті ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину за кожним, автомобіля «ЗІЛ 157-КД», 1979 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

Виділено автомобіль «Нива 2121», 1982 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3, як спадкове майно після смерті ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль «Нива 2121», 1982 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 106 грн 34 коп. компенсації різниці вартості майна, 243 грн 60 коп. судового збору, 250 грн витрат на правову допомогу, а всього 599 грн 94 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 106 грн 34 коп. компенсації різниці вартості майна, 250 грн витрат на правову допомогу, а всього 356 грн 34 коп.

Додатковим рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави несплачений в повному обсязі судовий збір у розмірі 126 грн 78 коп.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 23 березня 2016 року рішення районного суду залишено без змін, додаткове рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 червня 2015 року скасовано.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповіднодо вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 й задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оскільки спадкове майно, а саме автомобіль ЗІЛ-157КД та автомобіль ВАЗ-2121 «Нива», що залишилися після смерті ОСОБА_6, є в наявності і вартість спірних транспортних засобів була майже однаковою, отже, це майно підлягало поділу між спадкоємцями відповідно до їх часток у спадковому майні.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6, який був батьком ОСОБА_3 та дідом ОСОБА_4, ОСОБА_5 Після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі на транспортний засіб ЗІЛ-157КД та транспортний засіб ВАЗ-2121 «Нива».

Спадкоємцями вищевказаного майна були: ОСОБА_3 на Ѕ частину та ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ј частину кожний.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

У порушення зазначених норм процесуального права суди не дали належної оцінки доводам ОСОБА_3 щодо відсутності спірних автомобілів та продажу їх відповідачами невстановленим особам, оскільки саме з цієї підстави він звертався з позовом до суду про стягнення компенсації за частку у спадковому майні (ст. 1280 ЦК України).

Суди у порушення вищевказаних вимог процесуального закону дійшли до висновку про те, що спірні автомобілі є в наявності, зберігаються у матері ОСОБА_4, ОСОБА_5, пославшись, на долучені ними під час апеляційного розгляду фотографії спірних транспортних засобів. Проте, суд не зазначив, чи є вони належним доказом, оскільки такі фотографії, як зазначав ОСОБА_3 могли, бути зроблені у будь-який час та у будь-якому місці. Крім того, судами не було досліджено оригінали технічних паспортів на спірні транспортні засоби, а при визначені ціни на автомобілі було вказано, що їх ціна є майже однаковою, що є припущенням, що заборонено законом (ч. 4 ст. 60 ЦПК України), а не точним встановленням фактичних обставин.

Отже, суди у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України під час поділу спадкового майна не встановили точну його вартість, його наявність, а також передчасно визнали право власності на спадкове майно лише на підставі фотографій цього майна та копій технічних паспортів на нього.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можутьвважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 4 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 23 березня 2016 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик