Номер провадження 2/754/747/16
23 лютого 2016 року м. Київ
Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 9866345,12 грн., зазначивши, що 24 березня 2015 року ОСОБА_1 на підставі договору позики надав ОСОБА_2 в борг 108100,00 доларів США за умовами, викладеними у розписці, яку відповідачка підписала 24 березня 2015 року. Також 25 березня 2015 року позивач на підставі договору позики надав ОСОБА_2 в борг 279150,00 доларів США та 240000,00 грн. за умовами, викладеними у розписці, пояснивши, що ОСОБА_2 власноруч, при свідках, склала зазначені розписки, в яких були викладені та погоджені усі умови позик і зобов'язання повернути гроші, але свої зобов'язання ОСОБА_2 своєчасно не виконала і гроші до цього часу не повернула.
У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувшись до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить слухати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується врученням судової повістки поштовим відправленням відповідній житлово-експлуатаційній організації, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло.
Відповідно ч. 3 ст. 76 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.
За наведених обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 24 березня 2015 року отримала у ОСОБА_1 в борг грошові кошти у розмірі 108100,00 доларів США, також 25 березня 2015 року відповідач отримала у відповідача в борг грошові кошти у розмірі 279150,00 доларів США та 240000,00 грн. у присутності свідків, що підтверджується розписками з її особистим підписом (а.с. 8-9).
Представник позивача зазначає, що відповідач зазначені грошові кошти позивачу не повернула.
Відповідно до розрахунку, загальна сума заборгованості за розпискою від 24 березня 2015 року, станом на 30.09.2015 року за офіційним курсом НБУ, становить 2678491,85 грн., яка складається з: основного боргу за договором позики - 2327127,50 грн.; процентів за договором позики - 350790,54 грн., трьох процентів річних від простроченої суми за договором позики - 573,81 грн.
Відповідно до розрахунку, загальна сума заборгованості за розпискою від 25 березня 2015 року, станом на 30.09.2015 року за офіційним курсом НБУ, становить 7187853,27 грн., яка складається з: основного боргу за договором позики - 6249413,90 грн.; процентів за договором позики - 936898,42 грн., трьох процентів річних від простроченої суми за договором позики - 1540,95 грн.
Загальна сума заборгованості за розписками, станом на 30.09.2015 року, становить 9866345,12 грн.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписки від 24.03.2015 року та 25.03.2015 року про отримання ОСОБА_2 в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчують отримання боржником від кредитора грошових сум зазначених вище.
Отже, дослідивши боргові розписки, суд вважає, що вони підтверджують факт укладення договору позики.
Аналогічні висновки та правова позиція містяться у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13.
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також в ч. 1 ст. 611, ч. 2-4 ст. 612, ч. 1, 2 ст. 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.
Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 60, 61, 84, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 292, 294 ЦПК України, ст.ст.10, 11, 15, 16, 60, 208, 526, 625, 627, 628, 629, 1046-1050 ЦК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 2327127,50 грн. суми основного боргу за договором позики від 24 березня 2015 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 350790,54 грн. процентів за договором позики від 24 березня 2015 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 три проценти річних від простроченої суми за договором позики від 24 березня 2015 року у розмірі 573,81 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 6249413,90 грн. суми основного боргу за договором позики від 25 березня 2015 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 936898,42 грн. процентів за договором позики від 25 березня 2015 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 три проценти річних від простроченої суми за договором позики від 25 березня 2015 року у розмірі 1540,95 грн.
Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 6090,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Петріщева І.В.