АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796//1552/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 лютого 2016 року колегія суддів судової палати по розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі

головуючого: судді Білич І.М

суддів Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі Горбачовій І.В.

за участю: позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про розірвання договору підряду, стягнення пені за прострочення виконання умов договору, відшкодування збитків та моральної шкоди.

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 та ставила питання про розірвання договору підряду №1125 від 08 червня 2014 року укладеного між нею та відповідачем; зобов'язання ФОП ОСОБА_5 відшкодувати збитки в сумі 6 448 гривень понесені позивачем на усунення недоліків меблів; стягнення 20 280 гривень пені за прострочення виконання умов договору №1125 від 08 червня 2014 року; компенсацію моральної шкоди в сумі 2000 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 2 000 гривень.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року позов було задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення виконання умов договору №1125 від 08 червня 2014 року в розмірі 20 280 гривень.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач подав апеляційну скаргу. Де ставив питання про зміну судового рішення, відмові у в задоволенні заявленого позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому, що судом першої інстанції були порушені норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу, та просив суд її задовольнити у повному обсязі. Позивач апеляційну скаргу не визнала та просила суд відмовити у її задоволенні.

Розглянувши справу в межах доводівапеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом при розгляді справи було встановлено, що 08 червня 2014 року між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір № 1125, за умовами якого виконавець взяв на себе зобов'язання зібрати шафу-купе, здійснити монтаж та транспортування продукції, провести заміри, доставити продукцію за адресою: АДРЕСА_1.

Виконавець брав на себе зобов'язання якісно виготовити продукцію згідно додатку №1, що є невід'ємною частиною цього договору та виконати обумовлені у п.1.1. роботи у строк, згідно цього договору, (п.2.1)

За умовами п.2.2 договору, замовник зобов'язується у повному обсязі сплатити виконавцю вартість виконаної продукції та виконаних робіт.

Позивачем було проведено попередню оплату вартості замовлення в сумі 4000 гривень.

При укладанні договору побутового підряду від 08 червня 2014 року сторонами погоджено строк доставки замовлення - 15 червня 2014 року.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказувала на те, що вона належним чином виконала взяті на себе зобов'язання провела попередню оплату замовлених послуг в розмірі 4000 гривень, однак у визначений договором строк - 15 червня 2014 року, відповідач, отримавши аванс, замовлення не виконав, виготовлена відповідачем шафа - купе доставлена позивачу лише 06 серпня 2014 року.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди вказував про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди в розрізі даних правовідносин, які регулюються ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з урахуванням положень п.5 ст. 4 цього Закону.

Зазначаючи також, що в межах даного спору позивачем не доведено факт наявності істотних недоліків у придбаному товарі шафі-купе, який виготовлено на підставі договору підряду №1125 від 08 червня 2014 року, які унеможливлювали його експлуатацію за цільовим призначенням. Факт наявності недоліків замовленого товару на момент його доставки та монтажу позивачем не зафіксовано. Направлена позивачем на адресу відповідача заява (претензія) датована 29 серпня 2014 року не містить переліку виявлених у товарі недоліків та фактично стосуються висунутих претензій з боку позивача щодо порушення строків поставки відповідачем замовленого товару. Водночас на такого споживача покладається обов'язок довести: наявність шкоди; наявність дефекту продукції; наявність причинно-наслідкового зв'язку між такими шкодою та дефектом. Виходячи з предмету позову та наведених позивачем підстав для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині розірвання договору оскільки договірні зобов'язання сторонами договору виконанні в повному обсязі і строк дії договору сплинув.

Задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення пені за прострочення виконання умов договору суд виходив з їх доведеності.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач вказував на те, що судом першої інстанції до виниклих правовідносин неправильно застосовані норми, які регулюють форму укладеного правочину ст. ст. 205 - 207, 866 ЦК України, ч. 1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також момент укладення договору побутового підряду між сторонами. Так як в договорі № 1125 від 08.06.2014 року, наданого позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, підпис ОСОБА_3 відсутній. У реквізитах копії цього договору зазначені лише місце проживання та телефон замовника. Відсутні також підписи позивача та відповідача на графічних матеріалах, які додаються до договору. У тексту договору визначена загальна вартість замовлення у розмірі 13000 гривень та зобов'язання позивача передати в якості авансу за замовлений товар 50% від вартості замовлення. Проте з розписки вбачається, що позивачем передано в якості попередньої оплати лише 4000 гривень що складає приблизно 30% від вартості замовлення.

На думку колегії суддів зазначені вище доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування постановленого судового рішення. Так як відповідачем не було надано до суду належних та допустимих доказів у відповідності до положень ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження визнання договору недійсним з підстав зазначених вище. Хоча у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правомірним є висновок суду про те, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження виконання ним договірних зобов'язань щодо передачі виготовлених меблів у строк обумовлений умовами договору укладеного між сторонами.

Отже, невиконання виконавцем роботи згідно договору у відповідності до положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує на те, що за кожен день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи ( послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

У той же час, колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині того, що при визначенні розміру штрафних санкцій (пені) судом першої інстанції не було враховано положення ст. 551 ЦК України, а також те, що сума визначена судом значно перевищує розмір вартості робіт що був обумовлений сторонами при укладені договору.

Так, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф, пеня - це є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, тобто ця сума є неустойкою.

Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. При цьому закон дозволяє сторонами домовитись про зміну розміру неустойки у бік її зменшення або збільшення, крім випадків, передбачених законом.

Частина 3 цієї ж статті надає суду право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір в тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З наданого позивачем розрахунку пені вбачається, що розмір пені за прострочення виконання умов договору № 1125 від 08 червня 2014 року - становить 20 280 гривень, при цьому обумовлена сторонами вартість робіт становила - 13 000 гривень, а фактично було сплачено - 12 000 гривень.

Враховуючи, що розмір пені розрахований позивачем значно перевищує розмір вартості робіт за п. 3.1 договору від 08 червня 2014 року укладеного між сторонами, колегія суддів вважає, що постановлене судове рішення підлягає зміні в частині визначення розміру пені, яка підлягає до стягненню з відповідача. А саме зменшенню її з 20 280 гривень, що була визначена за підрахунками позивача до 12 тисяч гривень, тобто суми яка була фактично сплачена позивачем за умовами договору.

У іншій частині рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307,309, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня2015 року змінити в частині задоволення вимог ОСОБА_3 щодо стягнення пені за прострочення виконання умов договору.

Зменшивши розмір стягнення з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) пені за прострочення виконання умов договору № 1125 від 8 червня 2014 року з 20 280 гривень ( двадцяти тисяч двісті вісімдесят гривень) до 12 000 гривень (дванадцяти тисяч гривень).

У іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення. Може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: