АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» Степанчука Олега Савича на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, заінтересована особа ОСОБА_5,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, заінтересована особа ОСОБА_5, відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду 1-ї інстанції, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» Степанчук Олег Савичзвернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 рокускасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права. Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд 1-ї інстанції невірно застосував п.14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» та Закон України «Про захист прав споживачів». Правовідносини, що склалися між сторонами не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки справами щодо захисту прав споживачів визнаються лише ті справи, в яких позивачами виступають саме споживачі, а не кредитні установи, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що третейським судом розглянуто спір про захист прав споживачів, який виключений з підвідомчості третейського суду.

В судове засідання сторони не з'явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.11.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір №124637330, відповідно до умов якого, останній отримав від товариства кредит в сумі 60 000 грн., строком на 36 місяців.

Відповідно до вимог п.9 договору кредиту №124637330 від 19.11.2014 року всі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного договору або у зв'язку з ним (в тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним), крім спорів щодо захисту прав споживачів, підлягають вирішенню в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Українських спілка правників» у відповідності з його регламентом.

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань, взятих на себе за кредитним договором №124637330, 19.11.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_5було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Синельніківського нотаріального округу Дніпропетровської області Мотич Михайлом Юрійовичем, зареєстрований за №922. Відповідно до умов даного договору, ОСОБА_5передав Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» в заставу рухоме майно - автомобіль ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Пунктом 6.2 договору застави від 19.11.2014 року встановлено, що всі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з даного договору або в зв'язку з ним, в тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають вирішенню в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Українська спілка правників» у відповідності з його регламентом.

ОСОБА_5свої обов'язки за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»звернулось до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Українська спілка правників» з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості в судовому порядку.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Українська спілка правників» від 20.10.2015 року позов задоволено.

В рахунок викання грошових зобов'язань за кредитним договором №124637330 від 19.11.2014 року в загальному розмірі 67 334,70 грн., звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить на праві приватної власності громадянину ОСОБА_5, шляхом укладення Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем від імені власника, за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єтом оціночної діяльності (незалежним експертом), дійної на момент укладення договору купівлі-продажу, без будь-яких забезпечувальних та публічних обтяжень.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» витрати по оплаті третейського збору в сумі 973,35 грн.

23.10.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 рокуТовариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень»відмовлено в задоволенні заяви про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

Відмовляючи у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, суд 1-ї інстанції зазначив, що Постійно діючий Третейський суд при Асоціації «Українська спілка правників», вирішив спір, що стосується прав та інтересів ОСОБА_5, який є споживачем фінансових послуг, вийшовши за межі третейської угоди, якою передбачено, що всі спори або вимоги, які виникають з договору, крім спорів щодо захисту прав споживачів підлягають вирішенню Постійно діючим Третейським судом при Асоціації «Українська спілка правників» у відповідності до його регламенту, а тому, в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди», така справа третейському суду не підвідомча. Враховуючи вимоги п.2 ст.389-10 ЦПК України, в задоволенні заяви про видачу виконавчого листа має бути відмовлено в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 389-10 ЦПК України, суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Вказаний Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Українська спілка правників», ухвалено 20.10.2015 року, тобто, після внесення зазначених змін до Закону.

Суд першої інстанції встановивши, що спір, який виник між сторонами, є спором щодо захисту прав споживачів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, оскільки справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону та умов п.9 кредитного договору №124637330 від 19.11.2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, не підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними з огляду на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-1716 цс 15 від 11 листопада 2015 року, згідно якої, системний аналіз пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року) та частини першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Незалежно від предмета та підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року постановлена з дотриманням вимог закону і підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» Степанчука ОлегаСавича відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: