АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/2760/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1593/К/16 суддя Хомініч С.В.
Категорія - 50 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря - Маслової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину, посилаючись на те, що вони з відповідачем є батьками неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої з відповідача стягуються аліменти.

На теперішній час розмір стягнутих судом аліментів не задовольняє в повному обсязі потреби доньки, а тому вона змушена витрачати власні кошти на її утримання. За останні три роки позивач витратила на утримання доньки в якості додаткових витрат 40 000,00 грн., тоді як відповідач відмовляється приймати участь у додаткових витратах на дитину.

Просила суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 1/2 частину додаткових витрат на дитину ОСОБА_5 у розмірі 20 000,00 грн., витрати на юридичну допомогу та судовий збір у розмірі 1 521,20 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2016 року, описки у якому виправлено ухвалою цього ж суду від 14 липня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1/2 додаткових витрат на дитину в розмірі 1891 грн. 17 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору у розмірі в розмірі 52 грн. 14 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновкам суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що судом не було враховано всіх доказів наданих позивачем на підтвердження позовних вимог (чеки та квитанції, що підтверджують понесення позивачем додаткових витрат на утримання доньки) та не взято до уваги, що відповідач жодного разу не купував ліків або путівок, одягу чи взуття для дитини та не знає жодних діагнозів та стану здоровя дитини.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, відповідача ОСОБА_4, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 11).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27.08.2003 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 28.07.2003 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13).

Позивач надала чеки та квитанції на додаткові витрати, а саме: квитанції на оплату за курси до ЗНО ОСОБА_5 та банківське обслуговування, квитанції за пробне тестування з української мови та літератури та історії України, чеки на придбання жіночого взуття, одягу та аксесуарів, путівки до оздоровчих таборів, проїзні документи, ліки та інше (а.с 14-27).

Відповідач ОСОБА_4 працює на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в конвертерному цеху з 28.07.2003 і отримує стабільний заробіток.

Відповідно до довідки № 21447 від 01.06.2016р. з 28.07.2003р. по теперішній час з його заробітної плати утримуються аліменти у розмірі 1/4 на утримання дитини ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 згідно виконавчого листа. За період з 01.05.2015р. по 30.04.2016р. утримано і перераховано аліментів в сумі 15678 грн.22 коп. (а.с. 37).

Відповідач ОСОБА_4 має на утриманні дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 35), від шлюбу з ОСОБА_7 (а.с. 36).

Батько відповідача ОСОБА_8 помер 31.12.2012р. (а.с. 86). Мати відповідача ОСОБА_9 пенсіонер, отримує пенсію (а.с. 84), на її користь рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу стягувались аліменти з відповідача у розмірі 1/6 частки від його заробітку до подання нею у березні 2011 року заяви про припинення стягнення (а.с. 87). Крім того, ОСОБА_9 хворіє та потребує додаткових витрат на лікування (а.с. 88-90).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем документально підтверджено понесення додаткових витрат на дитину при оплаті курсів ЗНО, пробного тестування з української мови та літератури, з історії України, путівок до Партеніту, ДОЛ «Паус» та ДОЛ «Буревісник», квитків на проїзд на оздоровлення, придбання оправи для окулярів та лінз, а в іншій частині позовні вимоги необгрунтовані та відсутні підстави для стягнення з відповідача сум додаткових витрат на дитину на підставі ст. 185 СК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Згідно ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Аналіз положень ст.185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину, суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

До особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину Закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у звязку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ч.2 ст.185 СК України).

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоровя, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

При вирішенні позову суд, у відповідності з вимогами ст. 185 СК України, в повному обсязі врахував всі обставини справи та прийшов до висновку, що понесені позивачем витрати на оплату за курси до ЗНО ОСОБА_5 в сумі 848 грн. (а.с. 14), оплату за пробне тестування з української мови та літератури в сумі 111 грн., оплату за пробне тестування з історії України в сумі 111 грн. (а.с. 14); оплату путівки до Партеніту «Крим» в сумі 1045 грн. 80 коп., оплату путівки ДОЛ «Парус» в сумі 700 грн., оплату путівки ДОЛ «Буревісник» в сумі 505 грн. (а.с. 19); оплату квитків на поїзд в сумі 90 грн. та 194 грн. 53 коп. (а.с. 20), оплату за оправу для окулярів в сумі 87 грн. та лінз в сумі 90 грн. (а.с. 26), зумовлені особливим обставинами, викликаними розвитком дитини та станом її здоровя, а тому мають бути відшкодовані другим з батьків.

Разом з тим, інші витрати, понесені ОСОБА_2 на придбання одягу, взуття та електронної техніки для дитини, оплату комунальних послуг, по своїй суті не є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України, оскільки не повязані з особливими обставинами, зумовленими певними якостями дитини, її стану здоровя чи іншими винятковими ситуаціями, а є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дитини.

Питання щодо забезпечення основних життєвих потреб дитини вирішується при визначенні розміру аліментів, який встановлюється судом з урахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини (п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України) та може бути змінений судом у порядку, визначеному ст. 192 СК України.

Відповідно до ст.10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що понесені нею витрати на придбання одягу, взуття та електронної техніки для дитини, оплату комунальних послуг та ліків, викликані особливими обставинами, у суду не було правових підстав для стягнення цих сум з відповідача відповідно до ст.185 СК України, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні цих позовних вимог та відхиляє доводи апеляційної скарги щодо невідповідності таких висновків суду обставинам справи.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: