Справа № 713/178/16-ц
Провадження №2/713/129/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Пилипюка І.В., з участю секретаря Паучек Є.В., сторін, представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до завідувача Вижницьким ДНЗ №1 м. Вижниця Чернівецької області ОСОБА_3, про визнання недійсним акту комісії від 23.11.2015 року, висновку на пояснюючу від 23.11.2015 року, наказу №190 від 31.12.2015 року про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до завідувача Вижницьким ДНЗ №1 м. Вижниця Чернівецької області ОСОБА_3, про визнання недійсним акту комісії від 23.11.2015 року, висновку на пояснюючу від 23.11.2015 року, наказу №190 від 31.12.2015 року про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

В позові вказувала, що 16.09.2013 року її було прийнято на роботу у Вижницький дошкільний навчальний заклад №1 м. Вижниця Чернівецької області на посаду вихователя на 0,5 ставки. 31.12.2015 року її було звільнено з посади вихователя на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Вважала, що її звільнення відбулося з порушенням трудового законодавства та КК України, а тому акт комісії від 23.11.2015 року, висновок на пояснюючу від 23.11.2015 року, наказ №190 від 31.12.2015 року про її звільнення є незаконними.

До неї за один і той самий проступок застосовано два види стягнень: письмове попередження від 23.11.2015 року та звільнення від 31.12.2015 року, що є грубим порушенням ст.61 Конституції України.

Зокрема 23.11.2015 року її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та було винесено письмове попередження про те, що у разі повторного недотримання посадової інструкції вихователя та за недотримання трудової дисципліни до неї буде застосоване дисциплінарне стягнення у виді догани та звільнення з посади згідно КЗпП України.

Також відповідач посилається на неправомірні дії, що суперечать посадовим обовязкам вихователя пп.7.2, 7.3 Розділу 7 «Взаємовідносини» Посадової інструкції вихователя.

Однак відповідач ігнорує ту обставину, що у неї не було фізичної можливості повідомити її, як завідувача, про обставини, передбачені п.7.2 розділу 7 Посадової інструкції вихователя, у зв'язку з відсутністю останньої на своєму робочому місці. А змінювати графік роботи, як передбачено п.7.3 розділу 7 Посадової інструкції вихователя, не було потреби.

Відповідно до п.1 ст.149 КЗпП України надала відповідачу пояснюючу записку, де було вказано поважну причину її відсутності. А саме, що вранці 23.11.2015 року на неї безпідставно накричала ОСОБА_3, а після сніданку, нічого не кажучи їй, помічник вихователя пішла по своїх справах і повернулася лише перед обідом, а також хтось з дітей дістав з її сумки новий планшет і розбив його. Перебуваючи у постійному нервовому напруженні у неї почався неочікуваний, передчасний місячний цикл, у зв'язку з чим змушена була піти додому переодягтися, а також віднести планшет у ремонт.

Однак ОСОБА_3, керуючись особистими мотивами, зробила завідомо спотворені, принизливі висновки, чим підтвердила своє упереджене відношення до неї і при винесенні наказу №190 не врахувала викладених у пояснюючій записці поважних причин відсутності на робочому місці.

Стверджувала, що у даному випадку немає жодних негативних наслідків, оскільки вона уклала дітей спати на обід і дочекавшись помічника вихователя, пішла відпрошуватись до завідувача ОСОБА_3, яку не застала на її робочому місці. При цьому помічник вихователя, перебуваючи під час сну дітей у спальні, не виконувала ніяких обовязків вихователя.

Акт комісії від 23.11.2015 року їй для ознайомлення не надали. Його копію на її неодноразові усні та письмові звернення відповідач не надає. Вважає сумнівним те, що комісія визначає точний час її відсутності з 13.20 год. до 16.50 год., оскільки ні завідувача, ні комісії не було, коли вона пішла з ДНЗ, а тому і не можуть про це стверджувати. Крім того не зрозуміло, яка саме комісія склала вказаний акт.

У наказі №190 відповідач посилається на пояснення помічника вихователя ОСОБА_4, однак вважає, що вказаних пояснень не існує, оскільки їй відмовляють у наданні їх для ознайомлення.

Зазначала, що вона була відсутня не 03 години 30 хвилин, як стверджує відповідач, а 01 годину 55 хвилин, оскільки пішла о 14.10 год., а повернулася о 16.05 год.

Крім того, згідно тарифікації, затвердженої відповідачем, вона має навантаження 0,5 ставки, про що є запис у наказі №134 від 16.09.2013 року. Згідно табелю виходу на роботу вона повинна кожного дня відпрацьовувати 3 години. А тому, якщо рахувати день звільнення, то вона з 8.30 год. до 13.00 год. повністю відпрацювала 31.12.20015 року, і ще 1.30 год. наступного робочого дня. Проте у наказі про звільнення безпідставно зазначено, що вона звільнена з 31.12.2015 року.

У зв'язку з викладеним вважає, що є очевидним, що її звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України здійснено без правових підстав та з грубим порушенням передбаченої законом процедури звільнення.

На її думку, дійсною причиною її звільнення є упереджене ставлення відповідача до неї, яке почало проявлятися після звільнення її матері ОСОБА_5 у січні 2015 року і продовжувалося протягом усього року. Вона створює та провокує конфліктні ситуації, до яких залучає сторонніх людей, працівників ДНЗ та депутатів міської ради, чим унеможливлює умови праці. Внаслідок такого відношення на протязі 2015 року три рази лікувалася у невропатолога. ОСОБА_3 постійно принижувала її в очах батьків та колег. За вказівкою ОСОБА_3 помічники вихователя її групи почали грубо висловлюватися на її адресу, запізнюватися на роботу, виходити з групи на декілька годин, залишаючи її на одинці з цілою групою дітей (вік від 1,5 до 3 років). Також відповідач перевела у її групу помічника вихователя ОСОБА_6, яка почала її принижувати, використовуючи нецензурну лайку,погрожувала фізичною розправою. За вказівкою ОСОБА_3 на неї чиниться тиск сторонніми особами.

Вважає, що відповідно до ст.23 ЦК України їй завдано моральну шкоду, яку оцінює в 100000,00 грн.

Трудову книжку отримала 05.01.2016 року, а тому місячний строк для звернення до суду нею не пропущено.

Просила визнати недійсними акт комісії від 23.11.2015 року, висновок завідувача ДНЗ №1 м. Вижниця ОСОБА_3, наказ №190 від 31.12.2015 року про її звільнення, напис у її трудовій книжці АХ №702070 про звільнення її з посади вихователя за п.4 ст.40 КЗпП України, поновити її на роботі на посаді вихователя, відшкодувати середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту незаконного звільнення до винесення рішення суду та відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 заявлений позов підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала. Підтримала подане заперечення проти позову в якому зазначила, що позов є безпідставним, оскільки посилання позивача на те, що 23.11.2015 року до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у виді попередження є неправильне, такого наказу не приймалось, а лише комісійно було зафіксовано відсутність ОСОБА_2 на своєму робочому місці з 13.20 год. до 16.50 год. під час робочої зміни без поважної причини, про що було складено акт перевірки та відібрано пояснення працівників даної установи.

Розглянувши пояснення ОСОБА_2, щодо причин відсутності на робочому місці, адміністрація прийшла до висновку, що вона здійснила прогул без поважної причини, - була відсутня на роботі протягом 3 годин 30 хвилин, а свою відсутність по поважній причині ніякими доказами не довела.

Позивач до 31.12.2015 року не зверталася до адміністрації про надання їй копії акту комісії від 23.11.2015 року, яким було зафіксовано її відсутність на роботі без поважних причин. Час відсутності позивача на роботі було зафіксовано помічником вихователя ОСОБА_4, яка про це доповіла адміністрації і в цей час члени комісії знаходились в приміщенні групи діточок і слідкували про час повернення на роботу ОСОБА_2 Позивач була відсутня на робочому місці без поважної причини з 13.20 год. по 16.50 год., тобто 3 години 30 хвилин. Посилання позивача на те, що вона була відсутня з 14.10 год. до 16.05 год. є надуманим, оскільки адміністрацією було точно зафіксовано її відсутність на робочому місці.

31.12.2015 року позивач була присутня на засіданні профспілкового комітету ДНЗ №1, яким було надано згоду на її звільнення за прогул без поважної причини протягом більше трьох годин.

Крім порушення правил внутрішнього трудового розпорядку 23.11.2015 року, позивач систематично допускає порушення правил спілкування з колегами по роботі, вчиняє неадекватні дії, які несумісні з продовженням даної роботи, тобто аморальні проступки. Зокрема 08.09.2015 року, 16.09.2015 року та 16.12.2015 року.

Просила в задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 позов не визнав, підтримав подане відповідачем заперечення.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що 23.11.2015 року її дочка ОСОБА_2 була відсутня на роботі з поважних причин. Вона прийшла додому о 14.00 год. 14.30 год., а вийшла о 15.55 год. Тобто вона була відсутні на роботі з 14.10 год. до 16.05 год., що не становить трьох годин. Ніякого розгляду комісії по трудовому спору відповідно до вимог законодавства не було. Невідомо, яка взагалі комісія збиралася по трудовому спору. На її думку було багато порушень під час звільнення її дочки. ОСОБА_3 чинить тиск на колектив. Надані відповідачем акти є сфальсифікованими.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що вона є заступником голови профспілкового комітету ДНЗ №1. 23.11.2015 року о 15.45 год. її покликала методист ОСОБА_8 Коли прийшла, помічник вихователя ОСОБА_4 повідомила, що о 13.20 год. ОСОБА_2 без дозволу покинула робоче місце. Вони створили комісію, до складу якої входили: вона, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_3, ОСОБА_12 і зафіксували, що ОСОБА_2 пішла з роботи без відома завідувача і повернулася о 16.50 год., про що склали акт. У комісії було 5 чи 6 членів. Акт підписували того ж дня у кабінеті завідувача. За поданням ОСОБА_3 на засіданні профспілкового комітету таємно проголосували про звільнення ОСОБА_2 з роботи. На засіданні профспілкового комітету головувала ОСОБА_12, доповідала ОСОБА_3 Голосували бюлетенями, які зберігаються у кабінеті ОСОБА_12, яка на даний час хворіє. Про те, що ОСОБА_2 не була на роботі протягом 3 годин 30 хвилин їй сказала ОСОБА_11 Особисто вона не бачила, коли ОСОБА_2 пішла, і коли повернулася до роботи.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показала, що 23.11.2015 року біля 14.00 год. прийшла у групу до ОСОБА_2, але її там не було. Діти спали і з ними була ОСОБА_4, яка сказала, що ОСОБА_2 пішла о 13.20 год. Пішла до ОСОБА_3 і запитала, де ОСОБА_2 Завідувач сказала, що ОСОБА_2 немає і невідомо, коли вона прийде. Потім зібрали комісію. Приходила у групу до ОСОБА_2 о 15.30 год., її ще не було. Коли прийшла ОСОБА_2, їх покликали у кабінет завідувача засвідчити, що вона прийшла о 16.50 год. Для цього вона прийшла до завідувача о 16.55 год. Акт підписували лише ті особи, які були на роботі. Про те, що ОСОБА_2 пішла з роботи о 13.20 год., вона особисто не бачила, а стало відомо зі слів колег. А що ОСОБА_2 прийшла на роботу о 16.50 год. вона бачила особисто.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що є головою Вижницької міської ради. По звільненню ОСОБА_2 він не може нічого ні підтвердити, ні спростувати, оскільки не був свідком цих подій. Але його згодом повідомила ОСОБА_3, що ОСОБА_2 звільнили з роботи. Адміністрація ДНЗ №1 зверталася до нього про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 і він погодився, оскільки на неї було багато скарг від батьків. Він дав письмове відношення про те, що міська рада не заперечує проти звільнення ОСОБА_2 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що 23.11.2015 року її покликала ОСОБА_3 і повідомила, що ОСОБА_2 немає на робочому місці і щоб вона пішла до дітей. Коли прийшла у групу, помічник вихователя ОСОБА_4 повідомила, що ОСОБА_2 пішла о 13.20 год. Вона сиділа з дітьми разом з ОСОБА_4 ОСОБА_2 прийшла о 16.50 год. ОСОБА_3 сказала, щоб ОСОБА_2 написала пояснення. Потім склали акт. Згідно графіку ОСОБА_2 повинна була відпрацювати цілий день. Коли ОСОБА_2 пішла вона не бачила, а бачила, коли вона повернулася. На засіданні комісії вона не була. Протягом всього часу роботи ОСОБА_2 у разі потреби відпрошувалася. З ОСОБА_2 проводила методичні роботи, але у неї був постійно стрес.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 показала, що вона працює помічником вихователя на 0,5 ставки у ДНЗ №1. З ОСОБА_2 працювала по графіку цілий день. 23.11.2015 року о 13.20 год. діти ще не спали і ОСОБА_2 сказала, що їй треба піти на 30 хвилин. Потім двічі заходили вихователі і питали де ОСОБА_2, на що казала, що немає. Згодом прийшла завідувач і сиділа з дітьми поки о 16.50 год. не прийшла ОСОБА_2, яка повідомила, що їй потрібно було піти.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_1, свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_4, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.09.2013 року ОСОБА_2 прийнято на посаду вихователя Вижницького дошкільного навчального закладу №1 м. Вижниця Чернівецької області на 0,5 ставки, що підтверджується витягом з наказу завідувача ОСОБА_3 №133 від 16.09.2013 року «Про прийняття на роботу вихователя ОСОБА_2П.» та копією трудової книжки ОСОБА_2

23.11.2015 року помічник вихователя Вижницького ДНЗ №1 ОСОБА_4 написала пояснення завідувачу вказаного закладу ОСОБА_3 про те, що 23.11.2015 року вихователь І молодшої Б групи ОСОБА_2 під час робочого часу о 13.20 год. покинула приміщення групи і сказала їй, що іде в місто на 30 хвилин. Прийшла на робоче місце о 16.50 год. Її стан здоров'я був нормальний.

23.11.2015 року комісія у складі ОСОБА_3 завідувача ДНЗ №1, ОСОБА_9 вихователя-методиста ДНЗ №1, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_7 педагогів ДНЗ №1, склали акт про те, що 23.11.2015 року ОСОБА_2, вихователь І молодшої Б групи, без попередження покинула робоче місце о 13.20 год. і повернулася на роботу о 16.50 год. Протягом 3 годин 30 хвилин ОСОБА_2 без поважної причини була відсутня на робочому місці, що підтверджується копією вказаного акту.

Копію зазначеного акту ОСОБА_2 комісія не вручила, доказів протилежного відповідач суду не надала.

Крім того не надано суду доказів створення зазначеної комісії у Вижницькому ДНЗ №1.

24.11.2015 року завідувачу Вижницького ДНЗ №1 ОСОБА_3 позивач написала пояснення про те, що 23.11.2015 року о 13.45 год. сказала своєму помічнику ОСОБА_4, що їй потрібно відлучитися. На що її помічник дала згоду. По двох причинах змушена була піти: перша віднести розбитий дітьми планшет у ремонт; друга фізіологічний стан пов'язаний критичними днями і їй потрібно було піти додому переодягтися. Без поважної причини вона б не пішла, тим більше, повідомила свого помічника.

Розглянувши пояснення ОСОБА_2 завідувач Вижницьким ДНЗ №1 ОСОБА_3 склала висновок про те, що дії ОСОБА_2 неправомірні та суперечать посадовим обовязкам вихователя розділу 7 «Взаємовідносини» п.7.2, 7.3 про те, що педагог зобовязаний повідомляти завідувача про причини відсутності чи неявки на роботі особисто. Помічник вихователя не має права давати дозволи на відлучення, заміняти вихователя та виконувати його посадові обовязки. Враховуючи вищенаведене виносить письмове попередження ОСОБА_2 і у випадку повторного недотримання посадової інструкції вихователя та за недотримання трудової дисципліни до ОСОБА_2 буде застосоване дисциплінарне стягнення: догана та звільнення з посади згідно КЗпП України. З вказаним висновком ОСОБА_2 ознайомлена під розписку.

З дослідженої судом посадової інструкції вихователя дошкільного навчального закладу, затвердженої завідувачем ДНЗ №1 м. Вижниця ОСОБА_3, узгодженої головою ПК Вижницького ДНЗ №1 ОСОБА_12 встановлено, що графа «З посадовою інструкцією ознайомлений» не містить жодного підпису про ознайомлення, а згідно журналу видачі посадових інструкцій працівникам Вижницького ДНЗ №1, ОСОБА_2 ознайомлена з посадовою інструкцією 02.10.2015 року, однак з якою саме, не вказано. Тому суд вважає, що надана відповідачем посадова інструкція є формальною.

Згідно положень Статуту Вижницького дошкільного навчального закладу №1 м. Вижниця Чернівецької області, затвердженого рішенням 47 сесії VI скликання №136-47/14 Вижницької міської ради від 15.10.2014 року, погодженого Відділом освіти Вижницької районної державної адміністрації 03.11.2014 року, п.8.4.5. керівник Вижницького дошкільного навчального закладу №1 приймає на роботу та звільняє з роботи працівників Вижницького дошкільного навчального закладу №1 за попереднім погодженням із засновником, Вижницькою міською радою і відділом освіти Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області.

В період з 21.12.2015 року по 30.12.2015 року включно ОСОБА_2 перебувала на лікарняному, що підтверджується копією листка непрацездатності серія АГГ №957127 від 30.12.2015 року.

24.12.2015 року завідувач Вижницького ДНЗ №1 ОСОБА_3 звернулася до голови Вижницької міської ради ОСОБА_13 з проханням дати згоду на звільнення вихователя ОСОБА_2 за ст.40 п.4 КЗпП України, що підтверджується копією листа №79 від 24.12.2015 року.

24.12.2015 року голова Вижницької міської ради ОСОБА_13 погодив звільнення ОСОБА_2 про що ставив резолюцію на вказаному листі «Не заперечую», що також підтвердив у судовому засіданні.

Доказів погодження відділом освіти Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області звільнення ОСОБА_2 відповідачем та її представником суду не надано, що свідчить про те, що завідувач ДНЗ №1 ОСОБА_3 за таким погодження у вказаний відділ не зверталася, що є грубим порушенням Статуту вказаної установи.

31.12.2015 року завідувач Вижницького ДНЗ №1 ОСОБА_3 звернулася до голови профспілкового комітету ОСОБА_12 з поданням, в якому просила дати згоду на звільнення вихователя ОСОБА_2, яка 23.11.2015 року під час виконання своїх посадових обовязків о 13.30 год. покинула своє робоче місце і без поважної причини була відсутня до 16.50 год. Дана обставина підтверджується актом, складеним адміністрацією ДНЗ від 23.11.2015 року, поясненнями помічника вихователя ОСОБА_4 від 23.11.2015 року. Пояснення ОСОБА_2 відносно відсутності на роботі не спростовують поважність причини. Посилаючись на ст.43 КЗпП України просила дати згоду на звільнення ОСОБА_2 з посади вихователя ДНЗ №1 м. Вижниця за п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважної причини і відсутності на робочому місці з 13.20 год. по 16.50 год., що підтверджується його копією.

З протоколу №35 від 31.12.2015 року засідання ПК ДНЗ №1 м. Вижниця вбачається, що 31.12.2015 року у присутності 4 членів профкому з 6: ОСОБА_12, ОСОБА_7, ОСОБА_15, ОСОБА_16, запрошених 3 чоловік: ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_17, з участю ОСОБА_2 розглянули на порядку денному «Надання згоди на звільнення з посади вихователя ОСОБА_2П.».

Слухали: завідувача ДНЗ №1 ОСОБА_3, яка звернулася 31.12.2015 року з поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 за прогул без поважної причини протягом 3 годин 30 хвилин, який мав місце 23.11.2015 року з 13.20 год. до 16.50 год. З 21.11.2015 року по 30.12.2015 року включно ОСОБА_2 знаходилась на лікарняному. Дати згоду на звільнення ОСОБА_2 за п.4 ст.40 КЗпП України.

Виступили:

1. Завідувач ДНЗ №1 ОСОБА_3, яка зачитала пояснення помічника вихователя ОСОБА_4, а також акт комісії від 23.11.2015 року про відсутність на робочому місці ОСОБА_2 протягом 3 годин 30 хвилин.

2. ОСОБА_15 сказала, що причина відсутності ОСОБА_2 на робочому місці не є поважною. Дає згоду на звільнення.

3. ОСОБА_16 заявила, що поведінка ОСОБА_2 не відповідає педагогічній етиці. Проступки ОСОБА_2 мають систематичний характер. Дає згоду на звільнення.

4. ОСОБА_7 сказала, що недопустимо під час роботи з дітьми користуватися планшетом, для особистих цілей знаходитися в мережі Інтернет. Коли вихователь ОСОБА_2 користується Інтернетом, діти третього року життя не отримують належного догляду та виховання. Дає згоду на звільнення.

Вирішили: Дати згоду на звільнення вихователя ОСОБА_2 згідно п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважної причини протягом 3 годин 30 хвилин, який мав місце 23.11.2015 року. Згода під час голосування дана всіма присутніми членами профкому. Проти або утриманих при голосуванні не було. Протокол підписаний всіма членами профкому. Початок о 12.40 год., закінчення о 13.00 год.

При дослідженні протоколу №35 від 31.12.2015 року засідання ПК ДНЗ №1 м. Вижниця, а зокрема пояснень членів профкому ОСОБА_16 та ОСОБА_7, судом встановлено, що ними надано згоду на звільнення ОСОБА_2 не з тих підстав, що вказані у поданні завідувача ДНЗ №1 ОСОБА_3

Крім того 31.12.2015 року комісія у складі ОСОБА_3 завідувача ДНЗ №1, ОСОБА_12 голова ПК, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_7 - вихователі, склали акт про те, що 31.12.2015 року ОСОБА_2, вихователь І молодшої Б групи, після засідання профкому о 13.00 год. покинула приміщення дитячого садка без поважної причини, що підтверджується копією вказаного акту.

Доказів створення вказаної комісії у Вижницькому ДНЗ №1, чи у його профспілковому комітеті суду не надано.

Згідно витягу з наказу завідувача Вижницьким дошкільним навчальним закладом №1 м. Вижниця Чернівецької області ОСОБА_3 №190 від 31.12.2015 року «Про звільнення з посади вихователя ОСОБА_2П.» ОСОБА_2 звільнено з посади вихователя за прогул без поважної причини згідно п.4 ст.40 КЗпП України з 31.12.2015 року у звязку з тим, що вихователь ОСОБА_2 під час виконання своїх посадових обовязків 23.11.2015 року самовільно, без дозволу завідувача о 13.20 год. покинула своє робоче місце в І молодшій Б групі без поважної причини і була відсутня протягом 3 годин 30 хвилин. На робоче місце ОСОБА_2 повернулася о 16.50 год. Факт відсутності ОСОБА_2 на своєму робочому місці протягом 3 годин 30 хвилин підтверджено актом комісії від 23.11.2015 року, поясненням помічника вихователя ОСОБА_4 Підстава: протокол засідання профкому Вижницького ДНЗ №1 від 31.12.2015 року, наданого о 13.00 год. Наказ видано о 16.00 год. 31.12.2015 року.

З дослідженої у судовому засіданні Книги руху трудових книжок Вижницького дошкільного начального закладу №1 встановлено, що у ній не вказано дати отримання ОСОБА_2 трудової книжки та немає її підпису про це, що підтверджується її копією.

Однак відповідач не заперечує, що копію трудової книжки позивач отримала 05.01.2016 року, а тому вказані обставини в силу положень ч.1 ст.61 ЦПК України не потребують доказуванню.

Згідно положень Статуту Вижницького дошкільного навчального закладу №1 м. Вижниця Чернівецької області, а саме п.3.2 щоденний графік роботи Вижницького дошкільного навчального закладу №1 8.30-19.00, чергова група з 8.00-20.00. Згідно п.7.9. педагогічні та інші працівники приймаються на роботу до Вижницького ДНЗ №1 завідувачем за погодженням із засновником та відділом освіти Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області.

Також судом оглянуто графік роботи вихователів І молодшої «Б» групи на листопада, затверджений ОСОБА_3, проте доказів про ознайомлення з ним вихователів та їх помічників відповідачем не надано.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором.

Вимагати від працівника виконання правил внутрішнього трудового розпорядку, зокрема і дотримання робочого часу можливе лише після того, як працівник буде з ними ознайомлений.

З наданих відповідачем на запит суду Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників державних навчально-виховних закладів України (Правила внутрішнього трудового розпорядку Вижницького ДНЗ №1) вбачається, що у Вижницькому ДНЗ №1 вказаних правил не затверджено у встановленому законом порядку, а отже і ОСОБА_2 з ними не ознайомлена, що є грубим порушенням п.2 ч.1 ст.29 КЗпП України.

Крім того з дослідженого табеля роботи за листопад 2015 року судом встановлено, що 23.11.2015 року у графі ОСОБА_2 стоїть відмітка «3», як у всіх попередніх відпрацьованих нею днях. Тобто до вказаного табеля не внесено прогул 23.11.2015 року, а тому акт про фіксацію прогулу не може бути використаний в якості доказу. Крім того, при обрахунку заробітної плати прогули не включаються, а заробітна плата по них не виплачується. Однак, як встановлено з довідки про доходи ОСОБА_2, їй у листопаді зараховано 15 відпрацьованих днів, що співпадає з даними зазначено табеля, тобто їй була виплачена заробітна плата в тому числі за 23.11.2015 року.

Відповідно до ст.232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у ч.3 ст.221 і ст.222 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

З роз'яснень даних в п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» слідує, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до п.22 зазначеної Постанови у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

У пункті 24 вказаної Постанови розяснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно ч.1 ст.147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Стаття 148 КЗпП України передбачає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Статтею ст.149 КЗпП України передбачено порядок застосування дисциплінарних стягнень.

Зазначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

При цьому відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пп.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

З досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено наступні обставини, а саме що:

позивач 23.11.2015 року змушена була залишити робоче місце у звязку з виникненням незалежних від неї обставин (початок місячного циклу), які на думку суду є поважною причиною такого вчинку;

жодних негативних наслідків від вказаного проступку не настало;

вказані обставини не враховані ні завідувачем ДНЗ №1 ОСОБА_3 при розгляді пояснень ОСОБА_2, ні профспілковим комітетом при розгляді подання завідувача ДНЗ №1 ОСОБА_3;

члени профкому ОСОБА_16 та ОСОБА_7 надали згоду на звільнення ОСОБА_2 не з тих підстав, що вказані у поданні завідувача ДНЗ №1 ОСОБА_3;

будь-яких доказів створення 23.11.2015 року комісії у складі ОСОБА_3 завідувача ДНЗ №1, ОСОБА_9 вихователя-методиста ДНЗ №1, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_7 педагогів у Вижницькому ДНЗ №1 суду не надано;

копію акту від 23.11.2015 року зазначена комісія ОСОБА_2 не вручила, доказів протилежного відповідач суду не надала;

у табелі роботи за листопад 2015 року у графі за 23.11.2015 року у ОСОБА_2 стоїть відмітка «3», як у всіх попередніх відпрацьованих нею днях, що свідчить про те, що формально ніякого прогулу не було (працює на 0,5 ставки);

строк накладення дисциплінарного стягнення відповідачем не пропущено, оскільки позивач перебувала на лікарняному з 21.12.2015 року по 30.12.2015 року;

звільнення позивача проведено з дотриманням вимог ст.43 КЗпП України, проте завідувачем ОСОБА_3 не дотримано вимог п.8.4.5 Статуту Вижницького ДНЗ №1 м. Вижниця Чернівецької області, щодо звільнення працівників за попереднім погодженням із відділом освіти Вижницької районної державної адміністрації Чернівецької області (засновник - Вижницька міська рада свою згоду надала);

позивач вчасно, у передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України місячний строк з дня видачі трудової книжки звернулася до суду з даним позовом, оскільки отримала трудову книжку 05.01.2016 року, а звернулася у суд 01.02.2016 року;

вимагати від працівника виконання Правил внутрішнього трудового розпорядку, зокрема і дотримання робочого часу, можливе лише після того, як вони будуть належно затверджені в установі і працівник буде з ними ознайомлений, що відповідає положенням п.2 ч.1 ст.29 КЗпП України.

Таким чином, аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_2 з посади вихователя Вижницького дошкільного навчального закладу №1 м. Вижниця Чернівецької області на підставі п.4 ст.40 КЗпП України проведено з груби порушенням КЗпП України, Статуту вказаного закладу, а тому є незаконним, у звязку з чим є незаконним та підлягає скасуванню наказ завідувача Вижницьким ДНЗ №1 м. Вижниця Чернівецької області ОСОБА_3 №190 від 31.12.2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки судом встановлено, що звільнення ОСОБА_2 відбулося незаконно, вона повинна бути поновлена на попередній роботі з часу звільнення, тобто з 31.12.2015 року.

Також відповідно до ч.2 ст.235 ЦПК України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

За змістом абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п.5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати, як розрахункової величини для нарахування виплат працівникові здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячну кількість робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).

З наданої на запит суду та дослідженої в судовому засіданні довідки про доходи ОСОБА_2 №29 від 12.02.2016 року вбачається, що її заробітна плата за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, становила у жовтні 2015 року відпрацьовано 15 днів, заробітна плата становить 805,82 грн., у вересні 2015 року відпрацьовано 15 днів, заробітна плата становить 1005,00 грн.

805,82 грн. +1005,00 грн. = 1810,82 грн. заробітна плата за 2 місяці (30 відпрацьованих днів), що передують звільненню.

Середньоденна заробітна плата становить:

1810,82 грн./30 днів = 60,37 грн. за день.

За період з 31.12.2015 року (звільнення ОСОБА_2 у табелі прочерк) по 16.02.2016 року (дата винесення рішення судом) 32 робочих дні.

60,37 грн. ? 32 р.д. = 1931,84 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31.12.2015 року по 16.02.2016 року, який підлягає виплаті ОСОБА_2

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з подальшими змінами) роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з подальшими змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазначав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Оскільки по справі доведено порушення відповідачем прав ОСОБА_2 у сфері трудових відносин то суд визнає її право на відшкодування моральної шкоди.

Позивач просила на відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 100000,00 грн., проте обґрунтування та доказів визначення моральної шкоди саме в такому розмірі не надала. При визначенні компенсації за моральну шкоду суд виходить з наступного.

Розмір моральної шкоди у грошовому еквіваленті має завжди умовний вираз. Судовим рішенням поновлені трудові права позивача, стягнута компенсація за час вимушеного прогулу, що само по собі становить достатньо справедливу компенсацію за будь-яку завдану моральну шкоду.

Отже, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнала позивач відповідно до наданих нею доказів і конкретних обставин справи, керуючись принципами розумності, виваженості, справедливості та збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що 300,00 грн. забезпечить справедливу компенсацію моральної шкоди.

Також суд вважає, що в задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними акту комісії від 23.11.2015 року та висновку на пояснюючу від 23.11.2015 року необхідно відмовити, оскільки такого способу захисту цивільних прав не передбачено ні цивільним, ні трудовим законодавством України.

Таким чином суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення із стягненням з Вижницького дошкільного навчального закладу №1 м. Вижниця Чернівецької області в дохід держави судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог відповідно до положень ч.3 ст.88 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.5 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до пп.2, 4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

На підставі ст.ст.40 п.4, 43, 46, 147-149, 151, 232, 233, 235, 237-1 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», керуючись ст.ст.10, 60, 61, 88, 212-215, 218, 367 ЦПК України, Суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ завідувача Вижницьким дошкільним навчальним закладом №1 м. Вижниця Чернівецької області ОСОБА_3 №190 від 31.12.2015 року «Про звільнення з посади вихователя Вижницького дошкільного навчального закладу №1 м. Вижниця Чернівецької області ОСОБА_2» на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_2 на посаді вихователя Вижницького дошкільного навчального закладу №1 м. Вижниця Чернівецької області з 31.12.2015 року.

Стягнути з Вижницького дошкільного навчального закладу №1 м. Вижниця Чернівецької області, юридична адреса: м. Вижниця, вул. Й. Бурги, 12, Вижницького району Чернівецької області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки м. Вижниця, вул. Черемоша, 23/2, Вижницького району Чернівецької області 1931,84 грн. (одну тисячу дев'ятсот тридцять одну гривню 84 коп.) середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.12.2015 року по 16.02.2016 року, відрахувавши з цієї суми податки та інші обовязкові платежі.

Стягнути з Вижницького дошкільного навчального закладу №1 м. Вижниця Чернівецької області, юридична адреса: м. Вижниця, вул. Й. Бурги, 12, Вижницького району Чернівецької області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки м. Вижниця, вул. Черемоша, 23/2, Вижницького району Чернівецької області 300,00 грн. (триста гривень 00 коп.) моральної шкоди.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Вижницького дошкільного навчального закладу №1 м. Вижниця Чернівецької області, юридична адреса: м. Вижниця, вул. Й. Бурги, 12, Вижницького району Чернівецької області на користь держави 555,70 грн. (п'ятсот п'ятдесят п'ять гривень 70 коп.) судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. В. Пилип'юк