ухвала

іменем україни

15 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Краснолиманська тепломережа» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 25 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 03 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що перебував у трудових відносинах з Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» (далі - ОКП «Донецьктеплокомуненерго») в особі виробничої одиниці «Краснолиманська тепломережа» з 01 липня 2011 року.

27 квітня 2015 року наказом № 61-к його звільнено з роботи за пунктом 4 ст. 40 КЗпП України за прогул - відсутність 24 квітня 2015 року на робочому місці більше трьох годин з 10-30 до 16-00.

Наказ про звільнення вважає незаконним, оскільки прогул не вчиняв.

24 квітня 2015 року до обідньої перерви він разом з членами бригади виконував свої обов'язки - прибирав сміття на території котелень мікрорайону «Південний» і робоче місце не покидав. Прибирання вони закінчили біля 11-30.

Після обідньої перерви він разом із ОСОБА_6 допомагав виконувати поточний ремонт на котельні по вул. І. Лейко. Біля 14-15 між ним та майстром ОСОБА_7 сталася сварка, після якої він пішов у диспетчерську та написав заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на цей робочий день, залишив заяву диспетчеру та біля 14-35 пішов додому.

Посилаючись на те, що його заява про надання на 24 квітня 2015 року відпустки без збереження заробітної плати не була задоволена, без поважних причин на робочому місці він не знаходився з 14-35 до кінця робочого дня, просив: поновити його на роботі слюсарем теплових мереж 4 розряду, скасувавши наказ про його звільнення від 27 квітня 2015 року № 61-к на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 квітня 2015 року по день ухвалення судового рішення та на відшкодування моральної шкоди - 1 000 грн.

17 серпня 2015 року позивач уточнив свої позовні вимоги, зазначивши, що трудову книжку він отримав 28 квітня 2015 року, остаточний розрахунок з ним проведено 29 квітня 2015 року, копію наказу про звільнення отримав 08 травня 2015 року .

Посилаючись на те, що він не є фахівцем у галузі права та рахував, що місячний строк звернення до суду буде обчислюватися з дня проведення з ним розрахунку - 29 квітня 2015 року або з дня видачі копії наказу про звільнення, просив поновити йому строк звернення до суду та задовольнити вимоги, заявлені в позовній заяві.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 25 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 строк звернення до суду.

Скасовано наказ начальника виробничої одиниці «Краснолиманська тепломережа» Обласного комунального підприємства«Донецьктеплокомуненерго» від 27 квітня 2015 року № 61-к.

Поновлено ОСОБА_4 на роботі на посаді слюсаря теплових мереж 4 розряду виробничої одиниці «Краснолиманська тепломережа» Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго».

Стягнуто з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Краснолиманська тепломережа» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17 030,31 грн., після утримання з нього податків та обов'язкових платежів.

Стягнуто з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Краснолиманська тепломережа» на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

Стягнуто з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Краснолиманська тепломережа» на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 4 789,77 грн. після утримання з неї податків та обов'язкових платежів.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 03 листопада 2015 року рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 25 серпня 2015 року змінено в частині визначення особи, з якої підлягають стягненню суми, присуджені на користь ОСОБА_4, та судовий збір на користь держави, виклавши абзаци п'ятий-сьомий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 квітня 2015 року по 25 серпня 2015 року в сумі 17 030 гривень 31 коп. після утримання з нього податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на користь ОСОБА_4 на відшкодування моральної шкоди 1 000 гривень.

Стягнути з Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на користь держави судовий збір в сумі 243 гривні 60 коп.».

В решті рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 25 серпня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Краснолиманська тепломережа» просить скасувати судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення апеляційного суду Донецької області від 03 листопада 2015 року, оскільки воно законне та обґрунтоване.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідачем не доведено факт відсутності позивача на роботі 24 квітня 2015 року більше трьох годин без поважних причин, а тому звільнення є незаконним. Оскільки звільнення є незаконним, похідні позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди також підлягають задоволенню.

Так, суди взяли до уваги, що в акті комісія зазначила про відсутність слюсаря теплових мереж 4 розряду ОСОБА_4 на робочому місці більше трьох годин, проте ні в службовій записці ст. майстра ОСОБА_7, ні в акті не зазначено з якого ж по який час позивач був відсутній на робочому місці, а тому зазначення в наказі про звільнення про відсутність позивача на роботі 24 квітня 2015 року з 10-30 до 16-00 не ґрунтується на документах, на підставі яких цей наказ виданий.

Так, всі без виключення свідки в судовому засіданні не змогли чітко показати в який саме проміжок часу позивач був відсутній на робочому місці і коли саме взагалі його покинув. Всі свідки робили припущення щодо вказаних періодів та часу. Навіть свідок ОСОБА_7 з боку відповідача точно вказати час, протягом якого позивач був відсутнім на робочому місці, не зміг.

Згідно з табелем обліку використання робочого часу за квітень 2015 року, 24 квітня 2015 року позивач був відсутній на роботі протягом всього робочого дня, що суперечить не лише поясненням всіх допитаних судом першої інстанції свідків, але й наказу про звільнення позивача.

Відповідачем не надано суду послідовних, чітких доказів проміжку або суми проміжків часу, у період яких позивач був відсутній на роботі, що така відсутність тривала більше трьох годин.

Доводи касаційної скарги про підтвердження відсутності позивача на робочому місці більше трьох годин, не з'ясування судами поважності такої відсутності та не врахування того, що позивач самовільно залишив місце роботи та перебував у стані алкогольного сп'яніння не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Краснолиманська тепломережа» відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік