АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/7270/14-ц 22-ц/774/315/К/16
Справа № 216/7270/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження №22-ц/774/315/К/16 суддя Філатов К.Б.
Категорія 52 (ІV ) Доповідач Барильська А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар: Євтодій К. С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ДП Втормет на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2015 року по справі за позовом прокурора Центрально-Міського району м. Кривого Рогу в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ДП Втормет про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу ,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2014 року прокурор Центрально-Міського району м.Кривого Рогу звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ДП Втормет(надалі- ТОВ «ДП Втормет») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в ході розгляду звернення колективу працівників ТОВ «ДП Втормет» проведено перевірку в порядку нагляду за додержанням законів, в результаті якої було встановлено, що посадові особи ТОВ «ДП Втормет» навмисно, діючи в інтересах підприємства, порушуючи трудові права громадян, в тому ж числі ОСОБА_1 без будь-якого попередження видали наказ №22-04/1 від 22.04.2013 року про звільнення позивача за ст.40 п.1 КЗпП України без виплати всіх сум належних при звільненні. Про винесення наказу про звільнення він знав, але трудову книжку не отримував. Крім того з вищевказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлений не був та його не підписував. У зв`язку з порушенням відповідачем прав позивача, останній просив суд, поновити його на посаді газорізчика на ПАТ ДП Втормет з 22.04.2013 року та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 20 438, 71 грн., та судовий збір за розгляд справи.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2015 року позов прокурора Центрально-Міського району м. Кривого Рогу в інтересах ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано наказ №22-04/1 від 22.04.2013 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади газорізчика ТОВ «ДП Втормет» за п.1 ст.40 КЗпП України у звязку з скороченням його посади.

Поновлено ОСОБА_1 на посаду газорізчика Товариства з обмеженою відповідальність «ДП Втормет».

Стягнуто з ТОВ «ДП Втормет» на користь ОСОБА_1. середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 20 438, 71 грн. суми стягнуті без урахування податків та обовязкових платежів.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах платежів за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальність ДП Втормет на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «ДП Втормет», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені заявленого позову в повному обсязі.

Так, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував той факт, що 10.02.2013 року відповідачем в межах своїх повноважень було видано наказ № 10-02/1 від 10.02.2013 року «Про скасування посади в штатній чисельності ТОВ «ДП Втормет», з яким в тому числі позивача було попереджено про майбутнє звільнення з 22.04.2013 року, та який ОСОБА_1 відмовився підписувати, що підтверджується Актом №1 від 15.02.2013 року. Даний наказ позивачем не оскаржувався.

Висновок суду про те, що спірний наказ не був підписаний директором ТОВ «ДП Втормет», ґрунтується виключно на підставі припущень, оскільки відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи, проведеної в рамках справи № 216/2731/14-ц, встановлено, що підпис на наказі про звільнення працівників ТОВ «ДП Втормет» № 22-04/01 від 22.04.2013 року, виконаний саме директором ОСОБА_2

Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції не взяв до уваги, що розрахунок середнього заробітку, здійснений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, як і сама довідка, складена належним чином в матеріалах справи відсутня, жодних відомостей про період, за яким обчислюється середня заробітна плата, та про виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати в матеріалах справи відсутні.

Скасовуючи наказ №22-04/1 від 22.04.2013 р. про звільнення ОСОБА_1 з посади газорізчика Товариства з обмеженою відповідальність «ДП Втормет» за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з скороченням його з посади, суд першої інстанції не взяв до уваги, що оспорюваним наказом було звільнено, крім позивача, ще 7 працівників, а тому, скасувавши фактично повністю наказ №22-04/1 від 22.04.2013 р., суд першої інстанції не зазначив в якій саме частині його скасовано, суд вирішив питання про права вказаних осіб, які самостійних вимог у даній справі не заявляли та навіть не були залучені до участі у справі в якості третіх осіб на стороні позивача або відповідач.

Крім того, судом не взято до уваги, що про винесення оспроюваного наказу та звільнення позивача прокурор дізнався вперше 23.05.2013 р., проте з позовом в інтересах позивача прокурор звернувся лише в жовтні 2014 р., тобто поза межами місячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України. Доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, прокурором не надано, а позивачем позов взагалі заявлено не було.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор Центрально-Міського району м. Кривого Рогу та ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції під час розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 наказом № 22-04/1 від 22.04.2013 р. був звільнений з посади газорізчика за п.1 ст.40 КЗпПУ, в звязку зі скороченням посади.

Підставою для видачі наказу про звільнення працівників ТОВ «ДП Втормет» був наказ по підприємству № 10-02/1 від 10.02.2013р. Про скасування посади в штатній чисельності ТОВ «ДП Втормет», яким передбачалось виключення зі штатної чисельності з 23.04.2013 року з підприємства відповідача загальною чисельністю 8 одиниць. (а.с.49)

Даним наказом передбачалась провести скорочення у відповідності з чинним законодавством України, з подальшим вивільненням найманих робітників з 22.04.2013 року з займаних посад, попередити персонально кожного робітника про послідуюче вивільнення у відповідності з п.1 ст.40 КЗпП України не пізніше, ніж за два місяці до дати звільнення, попередити у встановленому с.49-2 КЗпП України порядку державну службу зайнятості про послідуюче вивільнення працівників ТОВ «ДП Втормет».

З наказом позивач ознайомлений не був. Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0000079 до ЄРДР 26.06.2013 р. було внесено відомості за правовою кваліфікацією ч.1 ст.358 КК України за фактом підроблення наказу №22-04/1 від 22.04.2013 р. про звільнення працівників ТОВ «ДП Втормет».

Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при звільненні позивача допущено грубе порушення трудового законодавства з боку ТОВ «ДП Втормет», оскільки порушення законодавства з боку відповідача при винесенні оспорюваного наказу № 10-02/1 від 10.02.2013 року було встановлено рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 10.07.2014 року (а.с. 26-27), тому, у відповідності до положень ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню.

Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд вірно дійшов висновку про порушення трудових прав при звільненні ОСОБА_1

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для вирішення справи.

У відповідності ст.233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно пояснень, наданих позивачем ОСОБА_1 у судовому засіданні буду апеляційної інстанції, він ознайомився з наказом про звільнення в кінці весни-початку літа 2013 року. З матеріалів справи вбачається, що з позовом він звернувся до суду у жовтні 2014 року.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про обізнаність позивача щодо оспорюваного наказу, а також про порушення його трудових прав протягом більше року до звернення до суду із вказаним позовом, що свідчить про пропуск позивачем встановленого місячного строку для звернення із вказаним позовом до суду. Клопотання про поновлення даного строку позивачем не подано.

З розяснень Пленуму Верховного Суду України наданих в п. 4 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Розглядаючи трудові спори, суд з'ясовує і обговорює додержання і причини пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Отже враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 звернувся до суду із пропуском місячного строку для звернення із вказаним позовом, при цьому не заявляв клопотання щодо поновлення цього строку, та не надав жодних доказів поважності причин пропуску строку для звернення до суду із зазначеним позовом. Тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України про відмову у задоволенні позову з цих підстав, задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п.1, 4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДП Втормет задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог прокурора Центрально-Міського району м. Кривого Рогу в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ДП Втормет про поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є. Ляховська

ОСОБА_4