Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

"19" лютого 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого - судді Анциборенко Н.М.,

при секретарі Медведській Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою №150 у будинку №4 по вул. Кибальчича у м. Житомирі.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що згідно договору дарування від 22.12.2004 року є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 колишня дружина позивача зареєстрована у зазначеній квартирі з 2011 року, однак, фактично у квартирі понад 2 роки не проживає та місце її проживання невідоме.

У судове засідання представник позивача не з'явилася, згідно поданої заяви просить розглядати справу у її відсутність та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.32).

Відповідач у судове засідання не з'явилася, у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а також згідно ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі (а.с.28).

Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що згідно договору дарування від 22.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу ОСОБА_3, позивач ОСОБА_1 прийняв у дар квартиру №150, що знаходиться в м. Житомирі по вул. Кибальчича, 4 (а.с.6-7).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8) квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності та згідно технічного паспорту (а.с.9-10) складається з однієї кімнати.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19.11.2013 року розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ТП 059137 (а.с.11).

Як вбачається з акту ТОВ КК КомЕнерго-Житомир від 30.11.2015 року (а.с.12) ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, однак, протягом двох років за вказаною адресою не проживає.

Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, право приватної власності є непорушним, що також закріплено в ч.1 ст.321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна відповідно до положень ст.ст.319, 383 ЦК України має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном на свій розсуд та вчиняти будь-які дії щодо свого майна, які не суперечать закону.

Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 405 ЦК України встановлено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 понад один рік, житлово-комунальні послуги не оплачує, наявність реєстрації відповідача у квартирі зобовязує власника квартири безпідставно сплачувати зайві кошти за комунальні послуги та нести інші витрати по утриманню нерухомого майна, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, тому документально підтверджені судові витрати у сумі 487,20 грн. по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.405, 391 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, такою, що втратила право користування квартирою №150 у будинку №4 по вул. Кибальчича у м. Житомирі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. 20 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Корольовським районним судом м. Житомира за письмовою заявою, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення.

Головуючий суддя Н. М. Анциборенко