РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Мамаєвої О.В.,

із секретарем Баришніковою І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Златобанк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про стягнення коштів за договором на відкриття та обслуговування поточного рахунку від 02.03.2014р. , згідно якого банк прийняв від позивача на рахунок грошові кошти, сума яких, згідно довідки відповідача, складає 143250 грн.

В обгрунтування позову зазначено, що через введення тимчасової адміністрації банку, позивач звертався із заявами до відповідача про включення до реєстру вкладників та повернення залишку коштів, що знаходяться на рахунку, однак, йому було відмовлено. Таким чином, на порушення умов угоди та ст.ст. 1066, 1068 ЦК України, відповідач не повернув позивачу залишок грошових коштів, в зв'язку із чим позивач змушений звернутись до суду із позовом.

Ухвалою суду від 23.03.2016р. закрито провадження щодо позовних вимог, заявлених до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що підтримує заявлений позов.

Від представника відповідача АТ "Златобанк" надійшли заперечення проти позову, згідно яких зазначено, що постановою Правління НБУ розпочато процедуру ліквідації АТ "Златобанк". Правовідносини щодо тимчасової адміністрації та ліквідації банківських установ врегульовані Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який містить спеціальні обмеження та спеціальний порядок повернення коштів вкладників, в тому числі за договорами банківських рахунків.

У задоволенні позову просить відмовити.

Суд, оглянувши письмові докази по справі, вважає позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.12.2014р. між ПАТ "Златобанк" та ОСОБА_1 було укладено угоду про приєднання до Публічної пропозиції про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (договір поточного рахунку), відповідно до умов якого банк відкрив позивачу поточний рахунок №6100 у гривні /а.с. 2/.

Відповідно до довідки про обороти за період з 01.12.2014р. по 03.04.2015р., залишок на рахунку ОСОБА_1 143250 грн. /а.с. 3/.

Як зазначив позивач, він неодноразово звертався до банку щодо виплати вказаних коштів, однак, до теперішнього часу кошти йому не повернені.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із наступного.

Згідно зі ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк його виконання.

Згідно зі ст.ст.610,611,623 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 7.1.2 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Водночас банк згідно з частиною другою статті 1066 ЦК України має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Отже, зобов'язальні правовідносини, що склалися між сторонами на підставі договору банківського рахунка, мають майново-грошовий характер, відтак, у цьому випадку позивач є кредитором за майновою вимогою щодо розпорядження належними йому коштами.

Постановою правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року № 105 ПАТ "Златобанк " віднесено до категорії неплатоспроможних /а.с. 61/.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 лютого 2015 року № 30 розпочато процедуру виведення ПАТ "Златобанк " із ринку, здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 14 лютого 2015 року по 13 травня 2015 року включно.

На підставі постанови Правління НБУ від 12.05.2015р. №310 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Златобанк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 13.05.2015р. прийнято рішення №99 про початок здійснення процедури ліквідації АТ "Златобанк" /а.с. 67-70/.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку. Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Під час тимчасової адміністрації не здійснюється, в тому числі, задоволенні вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Вказані обмеження не поширюються на зобов'язання банку щодо:

1)виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом;

2)витрат, пов'язаних із забезпеченням його операційної діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті;

3)виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду. З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1)припиняються всі повноваження органів управління банку. Якщо в банк, що ліквідується здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2)банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси

3)строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4)припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу,пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5)відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6)укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому ст.. 51 цього Закону;

7)втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно не допускається. Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Отже, встановлений наведеними нормами спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами унеможливлює задоволення вимог кредиторів такого банку поза межами ліквідаційної процедури та визначеної черговості.

За такого, заявлені вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст.3,4,10,11,60,88,209,212,214-215 ЦПК України, на підставі ст.ст.16, 525-526,530, 536, 610,611,623,625, 629, ч.1,3 ст.1058 ч.1,2 ст.1060, ч.1,5,6 ст.1061, ч.1 ст.1075 ЦК України, ст.ст. 2, 27, 36, 38,46,49 Закону України "Про гарантування вкладів фізичних осіб", суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ "Златобанк" про стягнення коштів - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя Мамаєва О.В.