30.03.2016 Справа № 756/4285/14-ц
Справа пр.№2/756/37/16
ун.№756/4285/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Великохацької В.В.

при секретарях - Головатюк І.І., Бабаку М.Г., Приходько І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до публічного акціонерного товариства трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_3 ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, визнання незаконним та скасування наказу та визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок, -

в с т а н о в и в:

У березні 2014 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 звернулися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів ПАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього, регіонального відділення Фонду державного майна у м. Києві, Київської міської державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, визнання незаконним та скасування наказу та визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що в червні 2011 року з джерел Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві їм стало відомо, що право власності на будівлю гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, згідно наказу ГУ житлового господарства та майна міста "Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна" від 21.03.1997 року було оформлено на ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього.

Позивачі стверджували, що свідоцтво про право власності ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, від 28.08.1997 року серії НОМЕР_1, яке видане внаслідок протиправних рішень та з порушенням вимог чинного законодавства, підлягає визнанню його недійсним.

ОСОБА_1, ОСОБА_3 вказали, що гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1, побудований в 1972 році, знаходився у віданні Головкиївміськбуду та належав до державного житлового фонду.

Позивачі зазначили, що незважаючи на відсутність у Фонду державного майна України будь-якої компетенції в сфері державного управління в галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду в Українській РСР та державного контролю за використанням і схоронністю житлового фонду Українській РСР, відповідно до плану приватизації, затвердженого в.о. голови регіонального відділення Фонду державного майна у м. Києві в 1994 році, гуртожиток, який має статус житла, було протиправно включено до цілісного майнового комплексу та статуту ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього з метою приватизації.

Також позивачі вказали, що згідно витягу з матеріалів інвентаризаційної справи від 19.12.1996 року №30-03/4206 будівля гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, була передана до статутного фонду ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього на виконання Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств". Відповідно до наказу ГУ житлового господарства та майна міста "Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна" від 21.03.1997 року видано свідоцтво про право власності ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього саме на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1. Таким чином, на думку позивачів, предметом відносин є державний житловий фонд, який не має нічого спільного із єдиним майновим комплексом підприємства.

Як зазначили позивачі, гуртожитки, як об'єкти державного житлового фонду, не підлягали приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного майна", а тому було порушено їх житлові права, передбачені ЖК Української РСР, Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", Законом України "Про приватизацію майна державних підприємств".

З цих підстав позивачі просили суд визнати незаконним та скасувати рішення регіонального відділення Фонду державного майна в м. Києві про включення будівлі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, до цілісного майнового комплексу та статутного фонду ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього; визнати незаконним та скасувати наказ ГУ житлового господарства та майна м. Києва "Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна" від 21.03.1997 року в частині оформлення права власності ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього на будівлю гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним свідоцтво про право власності ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, від 28.08.1997 року серії НОМЕР_1 та впорядкувати зі ст.216 ЦК України, повернути гуртожиток у державну власність.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16.04.2014 року було закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до ПАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього, регіонального відділення Фонду державного майна у м. Києві, Київської міської державної адміністрації про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, визнання незаконним та скасування наказу та визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок, на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27.05.2014 року ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 16.04.2014 року в частині закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до ПАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього скасовано, в решті ухвалу суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.07.2014 року ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 16.04.2014 року в частині, залишеній без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27.05.2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 27.05.2014 року залишено без змін.

У процесі розгляду справи судом було залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_60, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59

Позивачі та їх представники у судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити.

Представник відповідача ПАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього у судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що позов є необґрунтованим та безпідставним, а тому задоволенню не підлягає, також представник відповідача заперечував проти позовних вимог з мотивів пропуску позивачами строків позовної давності.

Представник третьої особи ОСОБА_41 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні.

Третя особа ОСОБА_21 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_60, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили.

Заслухавши пояснення позивачів, представників позивачів, представника відповідача, третьої особи ОСОБА_21, представника третьої особи ОСОБА_41, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно витягу із матеріалів інвентаризації майна колективного будівельно-монтажного підприємства "Київміськбуд-1" від 19.12.1996 року №30-03/4206, яка проводилась за станом на 01.07.1994 року, затверджених протоколом засідання інвентаризаційної комісії №1 від 10.08.1994 року, будівля гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, була передана регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву до статутного фонду ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього (т.1, а.с.11).

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 28.03.1997 року серії НОМЕР_2, виданим Головним управлінням житлового господарства та майна міста Київської міської державної адміністрації на підставі наказу "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна" від 21.03.1997 року №105-В (т.1, а.с.6-7).

За приписами ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наказ органу виконавчої влади є правовим актом органу виконавчої влади, це підзаконне офіційне рішення, або державно-владне веління, прийняте органом виконавчої влади чи його посадовою особою в межах їх компетенції в односторонньо-владному порядку з дотриманням належної процедури і встановленої форми, яке викликає юридичні наслідки.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, оскаржуваний позивачами наказ є виконаним і таким, виконання якого спричинило юридичні наслідки у вигляді видачі свідоцтва про право власності.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про приватизацію державного майна" дія цього Закону не поширюється, зокрема, на приватизацію об'єктів державного земельного та житлового фондів, а також об'єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

Ч.1 ст.5 Закону України "Про приватизацію державного майна" визначено, що до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать: майно підприємств, цехів, виробництв, дільниць, інших підрозділів, що виділяються в самостійні підприємства і є єдиними (цілісними) майновими комплексами.

Відповідно до положень п.п.8,9 Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1993 року №717 (яка діяла на момент проведення оцінки майна ПАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього) цілісний майновий комплекс - це господарський об'єкт із закінченим циклом виробництва продукції (робіт, послуг). Оцінка вартості цілісного майнового комплексу здійснюється на підставі балансу підприємства у такій послідовності: проведення повної інвентаризації майна; розроблення передаточного балансу; визначення вартості об'єкта приватизації згідно з даними інвентаризації та балансу; складання акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу. При цьому п.42 розділу V Методики визначено, що вартість цілісного майнового комплексу зменшується, зокрема, на вартість майна державного житлового фонду, який приватизується відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

За приписами ч.2 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Відповідно до ч.1 ст.2 цього Закону до об'єктів, які підлягали приватизації у порядку, визначеному цим Законом, відносились: квартири багатоквартирних будинків та одноквартирні будинки, які використовувались громадянами на умовах найму; незаселені квартири, частини будинків, одноквартирні будинки після закінчення їх будівництва, реконструкції, ремонту та поточного звільнення. Натомість кімнати у гуртожитках відносились до об'єктів державного житлового фонду, які не підлягали приватизації у встановленому порядку (ч.2 ст.2 Закону).

Відповідно до п.9 ч.2 ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" в разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

06.11.1995 року постановою Кабінету Міністрів України №891 на виконання вимог Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" затверджено Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, у п.2 якого встановлено, що передачі у комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду (крім гуртожитків). Зміни до п.2 вказаного Положення щодо передачі в комунальну власність відомчого житлового фонду, у тому числі гуртожитків, були внесені постановою Кабінету Міністрів України №695 лише 26.05.2004 року.

Відповідні зміни до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств", згідно з якими гуртожитки включено до об'єктів державного житлового фонду, який підлягає приватизації, були внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань забезпечення захисту житлових прав громадян, які проживають у гуртожитках" від 03.03.2005 року №2453-ІV.

Проаналізувавши дані законодавчі норми, можна зробити висновок, що на час проведення приватизації ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього (1994 рік) гуртожитки не відносилися до об'єктів державного житлового фонду, який підлягав приватизації громадянами України чи підлягав передачі у комунальну власність відповідних рад. Отже, дії відділення Фонду державного майна України щодо оцінки цілісного майнового комплексу та затвердження плану приватизації, згідно з якими до його складу було включено спірний гуртожиток, відповідали вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України під час перегляду судових рішень у справах щодо приватизації державного майна в порядку господарського судочинства, зокрема, у постановах від 08.11.2010 року №3-6г10, від 28.02.2011 року №3-15гс11, від 22.10.2012 року №3-33гс12, від 08.05.2012 року №3-25гс12, а також у постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 року у справі №21-172а13.

Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст.3 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" від 04.09.2008 року №500-VІ (дія даного Закону поширюється на гуртожитки, що були включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації)) одним із підходів щодо забезпечення реалізації права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється його дія, є такий: гуртожитки, які було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), передаються у власність територіальних громад відповідно до державної програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що на момент проведення приватизації ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього гуртожитки не відносилися до об'єктів державного житлового фонду, який підлягав приватизації громадянами України чи підлягав передачі у комунальну власність відповідних рад, і могли бути включені до вартості майна підприємств, які підлягали приватизації, оскільки законодавчої заборони стосовно цього не існувало.

Відтак, дії відділення Фонду державного майна України щодо включення будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 до цілісного майнового комплексу та статутного фонду ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього та наказ ГУ житлового господарства та майна м. Києва "Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна" від 21.03.1997 року відповідали вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Ст.60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

ОСОБА_1, ОСОБА_3 та їх представниками в силу ст.60 ЦПК України не наведено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем цивільних прав та інтересів позивачів.

Крім того, слід зазначити, що ухвалою апеляційного суду м. Києва від 27.05.2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.07.2014 року встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2, та ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до регіонального відділення Фонду державного майна у м. Києві, Київської міської державної адміністрації про визнання недійсним та скасування рішення регіонального відділення Фонду державного майна у м. Києві про включення будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 до цілісного майнового комплексу та статутного фонду ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього, визнання незаконним та скасування наказу ГУ житлового господарства та майна м. Києва від 21.03.1997 року в частині оформлення права власності ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього на будівлю гуртожитку не підлягають розгляду судами загальної юрисдикції, а підлягають розгляду судами адміністративної юрисдикції.

Під час розгляду справи в суді позивачі не звертались до суду адміністративної юрисдикції з позовом щодо визнання недійсним та скасування рішення регіонального відділення Фонду державного майна у м. Києві про включення будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 до цілісного майнового комплексу та статутного фонду ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього, визнання незаконним та скасування наказу ГУ житлового господарства та майна м. Києва від 21.03.1997 року в частині оформлення права власності ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього на будівлю гуртожитку. Враховуючи те, що позовні вимоги до ПАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього про визнання недійсним свідоцтва про право власності від 28.08.1997 року з поверненням гуртожитку у державну власність ґрунтуються на недійсності рішення регіонального відділення Фонду державного майна про включення будівлі гуртожитку по АДРЕСА_1 до цілісного майнового комплексу та статутного фонду ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього та наказу ГУ житлового господарства та майна м. Києва від 21.03.1997 року в частині оформлення права власності ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього на будівлю гуртожитку, які на даний час не скасовані та не визнані недійсними, а питання про їх недійсність та скасування не віднесено до компетенції загальних судів, відтак, відсутні підстави і для задоволення вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, та повернення гуртожитку у державну власність.

Окрім цього, ст.256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з приписами ст.257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою від 21.05.2014 року у справі №6-7цс14 Верховний Суд України, проаналізувавши норму ч.1 ст.261 ЦК України, дійшов висновку, що за змістом зазначеної норми законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об'єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Зокрема, позивачі у своїй позовній заяві стверджують, що в червні 2011 року з джерел Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві їм стало відомо, що право власності на будівлю гуртожитку по АДРЕСА_1 було оформлено на ВАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього.

З матеріалів справи вбачається, що в листі Прокуратури Оболонського району м. Києва від 21.07.2005 року №1054 з, адресованому мешканцям гуртожитку по АДРЕСА_1, є посилання на оскаржувані позивачами документи (наказ ГУ житлового господарства та майна м. Києва "Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна" від 21.03.1997 року та свідоцтво про право колективної власності на жилий будинок по АДРЕСА_1) (т.1, а.с.152).

Також аналогічні посилання на оскаржувані документи містяться в листі Прокуратури Оболонського району м. Києва від 13.02.2006 року №167 з (т.1, а.с.151).

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що згадані листи Прокуратури Оболонського району м. Києва направлялись позивачам та іншим мешканцям будинку АДРЕСА_1

Ч.3 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представником ПАТ трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього заявлено про застосування строку позовної давності щодо вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, визнання незаконним та скасування наказу та визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок (т.1, а.с.48-50, 148-150).

Ч.4 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте, виходячи з матеріалів справи, суд вважає, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження пропуску позивачами строку для звернення до суду з позовом, а тому відсутні підстави для відмови у задоволенні позову саме з мотивів пропуску позивачами строків позовної давності.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у задоволенні їх позову у зв'язку з його безпідставністю та необгрунтованістю.

З огляду на вищевикладене, відповідно до ст.ст.10, 11, 15, 16, 256, 257, 261, 267 ЦК України, Закону України "Про приватизацію державного майна", Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1993 року №717, керуючись ст.ст.4, 10, 11, 21, 60, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_4, до публічного акціонерного товариства трест "Київміськбуд-1" ім. М.П. Загороднього, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_60, ОСОБА_38, ОСОБА_39 Сергіївна, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47, ОСОБА_48, ОСОБА_49, ОСОБА_50, ОСОБА_51, ОСОБА_52, ОСОБА_53, ОСОБА_54, ОСОБА_55, ОСОБА_56, ОСОБА_57, ОСОБА_58, ОСОБА_59, про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень, визнання незаконним та скасування наказу та визнання недійсним свідоцтва про право власності на будинок - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду міста Києва через Оболонський районний суд міста Києва шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Великохацька