Справа № 263/1976/16-ц
Провадження № 2/263/891/2016
УХВАЛА

23 лютого 2016 року м. Маріуполь Донецької області

Жовтневий районний суду м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого-судді Скрипниченко Т.І.

при секретарі Момот А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань в м. Маріуполі заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про забезпечення позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

22 лютого 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

23 лютого 2016 року ухвалою судді відкрито провадження в справі.

Одночасно із поданням позовної заяви до суду позивач подав заяву про забезпечення позову в якій просить вжити заходи забезпечення позову, накласти арешт на нерухоме майно, яке належить Відповідачу ОСОБА_1 нежиле приміщення, загальною площею 190,4 кв.м, яке розташоване за адресою: Донецька обл.., м. Маріуполь, вул. Гагаріна, буд.1, нежиле приміщення 65 А-9, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, в межах суми стягнення.

Направити до Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України (49005, м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 32) заяви про реєстрацію обтяжень на все рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_1 (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Пушкіна, буд. 78, ІПН НОМЕР_1)

Також просить обмежити право виїзду ОСОБА_1 за межі України до виконання своїх зобовязань, шляхом встановлення заборони у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідача паспортів/проїзних документів, обмежити особу (боржника) праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Заяву обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання взятих на себе кредитних зобовязань. Вказує, що найчастіше за порушенням зобовязань перед банком відбувається вчинення відповідачем всіх можливих заходів щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за рахунок належного відповідачу майна й коштів. Це виражається у передачі третім особам права власності на майно й кошти або його переховування від банку й державної виконавчої служби, а також проведенні інших операцій з майном та коштами щодо позбавлення банку можливості задовольнити свої вимоги за його рахунок. Крім того, відповідачі використовують такий спосіб ухилення від виконання зобовязань, як виїзд за межі України. Такий спосіб унеможливлює реальне виконання рішення суду, оскільки Державна виконавча служба не має можливості ознайомлювати боржника з його правами та рухом виконавчого провадження. Вважає, що неприйняття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заяву про забезпечення позову слід задовольнити частково.

Відповідно до ст.151ЦПКУкраїни, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.2 ч.1ст.152 ЦПКУкраїни, позов може бути забезпечений шляхом заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-кого з осіб, які беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із видів забезпечення позову, який позивач просить застосувати, встановити обмежити право виїзду ОСОБА_1 за межі України шляхом тимчасової відмови у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Як передбачено ч. 2 ст. 152 ЦПК України, у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову.

В той же час в п. 7 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з частиною першою статті 151 ЦПК суд вживає лише ті заходи забезпечення позову, які передбачені цим Кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову (частина друга статті 152 ЦПК), оскільки відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

Таким чином суд не вбачає правових підстав в задоволенні заяви про забезпечення позову в частині обмеження права ОСОБА_1 у виїзді за межі України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову в частині накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належать ОСОБА_1, а саме на нежиле приміщення, що знаходиться за адресою: Донецька обл.., м. Маріуполь, вул. Гагаріна, буд.1, слід зазначити наступне.

З огляду на те, що позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 21267,62 доларів США, суд приходить до висновку про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі відчуження відповідачем ОСОБА_1 вищевказаного нерухомого майна, у звязку з чим, вважає за необхідне забезпечити позов шляхом накладення заборони вчиняти дії щодо його відчуження.

Стосовно вимоги позивача про направлення до Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України заяви про реєстрацію обтяжень на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_1, суд вважає за необхідне відмовити у її задоволенні, оскільки за результатами розгляду заяви про забезпечення позову, у разі її задоволення, суд направляє державному реєстратору для виконання ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову. Крім того направити таку заяву про реєстрацію обтяжень на все рухоме майно також неможливо з підстав не надання суду відомостей про наявність у відповідача будь-якого рухомого майна.

Керуючись ст.ст. 151-153, 209, 210 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про забезпечення позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Накласти арешт та заборонити вчиняти дії щодо відчуження нежилого приміщення 65 А-9, загальною площею 190,4 кв.м, яке розташоване за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Гагаріна, буд.1, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності 32/1000 частини.

Розяснити ОСОБА_1 право звернення до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, з заявою про скасування заходів забезпечення позову, відповідно до положень ч. 4 ст. 154 ЦПК України.

Копію ухвали направити до Реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції (адреса: вул. Купріна, 23 а, м. Маріуполь, 87500), для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

В іншій частині заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги. У разі, якщо ухвала була постановлена без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.І.Скрипниченко