Справа № 373/2371/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Реви О.І.

при секретарі Хоменко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Переяслав-Хмельницькому справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про оскарження постанов під час виконання судового рішення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою та просить визнати рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції в Київській області ОСОБА_2 неправомірними та скасувати постанову від 01 березня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в частині накладення арешту на автомобіль марки «SSANG YONG KORAND» 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 та постанову від 01 березня 2016 року про розшук транспортних засобів боржника.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що належний йому автомобіль «SSANG YONG KORAND» перебуває в заставі відповідно до договору застави від 07.07.2011, укладеного між ним та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку», а тому державний виконавець відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» не мав права виносити обидві постанови.

В судовому засіданні скаржник та його представник підтримали скаргу і просять її задовольнити, фактично не мотивувавши її, а лише відтворили зміст письмової скарги.

Заінтересована особа представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не зявився.

Державний виконавець Білодід І.Ю. скаргу не визнала, зазначивши про те, що вимоги безпідставні, оскільки на підставі заяви стягувача було застосовано такий захід як арешт майна при відкритті виконавчого провадження. Всі дії нею вчинені відповідно до вимог закону.

Дослідивши виконавче провадження та матеріали цієї справи судом було встановлено наступне.

На підставі заяви ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 02.02.2016 та виконавчого листа, що надійшли до відділу ДВС 10.02.2016, заступником начальника ВДВС Переяслав-Хм. МУЮ ОСОБА_3 12.02.2016 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 24 654 грн. 81 коп. боргу. Державним виконавцем було визначено строк для добровільного виконання рішення суду до 19.02.2016.

Цією ж службовою особою 12.02.2016 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за якою було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Матеріали виконавчого провадження містять таку заяву стягувача. Оскаржувані постанови про арешт майна та оголошення розшуку такого майна винесені державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» і підстав для їх скасування немає.

Посилання скаржника на те, що державним виконавцем було порушено вимоги ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» є абсолютно безпідставним, оскільки застосування цієї норми відбувається в процесі виконання виконавчого документа при зверненні стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання. Матеріали виконавчого провадження свідчать про те, що звернення на заставлене майно не відбувалося і державний виконавець не вчинив жодної дії, яка б свідчила про зворотне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів.

За нормами вищевказаного Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу і здійснюється державними виконавцями (ст. 2).

Відповідно до ст. 11 цього закону державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.ст. 384, 385 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Даних про пропущення строку справа не містить.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець діяв відповідно до вимог ст. ст. 1, 11, 25 Закону України «Про виконавче провадження» і не порушив прав заявника.

Враховуючи вищевикладене, згідно ст. 383-389 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» про оскарження постанов під час виконання судового рішення, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Київської області через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.І.Рева