АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №759/9405/15-ц Головуючий у 1 інстанції Величко Т.О.
Апеляційне провадження №22-ц/796/1731/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І. при секретарі Юрченко А.С.,

за участю позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві держаної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено: визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1; визначено ОСОБА_4 порядок участі у вихованні та утриманні доньки у будь-який час, який не суперечить її навчанню і розвитку, враховуючи побажання дитини; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено; вирішено питання розподілу судових витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.09.2004 по 02.07.2015, від шлюбу мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу батьки дитини не досягли згоди щодо місця проживання дитини. Виходячи зі встановлених обставин справи, стосунків між батьками дитини та принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог матері і відмовив у задоволенні позову батька дівчинки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, а в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Зокрема зазначає, що суд неповно з'ясував обставини справи та необ'єктивно дав оцінку зібраним по справі доказам, неправильно застосував норми права.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній доводів, просили задовольнити скаргу. Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просили залишити без змін законне і обгрунтоване рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років.

За загальним правилом відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

У зв'язку з розглядом даної справи судом за позовами обох батьків один до одного про визначення місця проживання їхньої доньки Святошинська районна у м. Києві держана адміністрація розглянула дане питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, попередньо обстеживши житлово-побутові умови малолітньої ОСОБА_6 за адресою квартира АДРЕСА_2 та поспілкувавшись з дитиною, яка проживає з матір'ю та виявила бажання проживати з нею і не заперечує проти спілкування з батьком, зробила Висновок рекомендувати визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_6 разом з матір'ю ОСОБА_3 (ас72-73).

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд відповідно до положень ч.1 ст.161 СК України бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Зі змісту позовних заяв та особистих пояснень батьків ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що між ними існують особисті конфліктні неприязні стосунки, що призвели до розірвання шлюбу, продовжують існувати між ними і поглиблюються після розпаду сім'ї.

Також установлено, що батьки і їх донька зареєстровані за адресою АДРЕСА_1, обоє з батьків беруть участь у вихованні та утриманні дитини, спілкуються з нею, обидва люблять свою доньку і бажають дбати про неї, обоє працюють і позитивно характеризуються за місцем роботи. Причиною вирішення даного спору у суді є їх особисті конфліктні неприязні стосунки, внаслідок яких сторони сваряться, зневажливо ставляться один до одного і не можуть дійти згоди з вирішення важливих питань.

Доводи ОСОБА_4 про грубе поводження матері з донькою, поганий її вплив на дитину своєю аморальною поведінкою тощо окрім його особистих пояснень про це належними і допустимими доказами у передбаченому ст.ст.10,60,137 ЦПК України не підтверджені, а тому не можуть бути взяті судом до уваги.

Оскільки сторони зареєстровані за однією адресою, проте, фактично їх сумісне проживання ускладнене їх особистими стосунками, а також враховуючи, що за таких обставин ОСОБА_3 має намір змінити місце проживання, колегія дійшла висновку про наявність спору між батьками, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

З урахуванням установлених обставин та неможливістю сторонами мирно вирішити спір, виходячи з принципів Декларації прав дитини від 20.11.1959 та Конвенції про права дитини, з рівності прав матері і батька, їх характеристик, враховуючи стать, вік дитини, її бажання проживати з матір'ю і спілкуватися з батьком, - колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення про визначення місця проживання ОСОБА_6 з матір'ю з додержання норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду першої інстанції не спростовують і на його правильність не впливають, а тому на підставі ст.308 ЦПК України оскаржуване рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Що стосується рішення суду в частині визначення порядку участі батька у вихованні та утриманні дитини, то в цій частині рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає зміні на підставі ст.309 ЦПК України з наступних підстав.

Суд відповідно до ст.159 СК України у порядку позовного провадження визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини у разі, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.

Як убачається з матеріалів справи, у передбаченому главою 2 розділу Ш ЦПК України порядку ОСОБА_4 позовних вимог про визначення способів його участі у вихованні дитини не пред'являв. Подана ним 26.11.2015 заява про це не відповідає вимогам ст.ст.119,120 ЦПК України, прийнята судом до розгляду з порушенням ст.ст.31,119,121 ЦПК України.

Крім того, з пояснень самого ОСОБА_4 установлено, що батько дитини, як і її матір, спілкуються з донькою, беруть участь у її вихованні окремо один від одного, але безперешкодно.

Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків та інших обставин, що мають істотне значення, визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини, а саме вирішує можливість періодичних чи систематичних побачень, спільного відпочинку тощо. При цьому суд у своєму рішенні має зазначити конкретні способи спілкування - щодня, чи щотижня, чи раз-два на місяць тощо. Визначивши порядок участі у вихованні та утриманні доньки у будь-який час, який не суперечить її навчанню і розвитку, враховуючи побажання, суд фактично залишив питання невирішеним, мотивів для прийняття такого рішення не навів, на норми матеріального закону, яким керувався при вирішенні цього питання, не послався.

За таких обставин та враховуючи, що спору між батьками ОСОБА_7 з питань спілкування з нею та участі у її вихованні фактично не існує, а також що суд вирішив це питання з порушенням норм матеріального і процесуального права, - колегія дійшла висновку, що рішення суду в цій частині підлягає зміні шляхом виключення з його резолютивної частини абзацу три.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303,308,309,313,315,316 ЦПК України, колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року змінити, виключивши з його резолютивної частини слова: «Визначити ОСОБА_4 порядок участі у вихованні та утриманні доньки у будь-який час, який не суперечить її навчанню і розвитку, враховуючи побажання самої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1».

В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна