Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/6972/14 Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
№ провадження 22-ц/778/855/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„03 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Стрелець Л.Г., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві про визнання дій відповідача протиправними та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві про визнання дій протиправними та стягнення коштів.

У позові зазначав, що з 26.10.2012 року на виконанні у ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві знаходився виконавчий лист, виданий Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області № 2-130 від 12.03.2012 року, про стягнення з ОСОБА_3 на його користь коштів у сумі 11 140 грн. 00 коп.

На його звернення до названого ВДВС про стан виконання рішення суду відповіді не отримав.

З листа прокурора Печерського району м. Києва, куди він звернувся із скаргою у квітні 2013 року, довідався, що 29.10.2012 року державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України „Про виконавче провадження, однак в порушення вимог ч.2 ст. 26 Закону України „Про виконавче провадження зазначена постанова та виконавчий документ із супровідним листом фактично були відправлені ВДВС Мелітопольського МРУЮ не наступного дня, а лише 22.01.2013 року, тобто майже через 3 місяці з дня винесення постанови.

У звязку з цим прокуратурою Печерського району м. Києва 11.04.2013 року було винесено подання про усунення порушень Закону України „Про виконавче провадження» начальнику ВДВС Печерського ГУЮ у м. Києві з вимогами вжити заходів для усунення причин та умов, що сприяли вчененню порушення, вирішення питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника ВДВС .

Посилаючись на те, що в результаті допущених державним виконавцем порушень рішення суду не виконано і належні йому кошти боржником не сплачені, просив суд визнати дії та рішення ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві протиправними і стягнути з ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, як матеріальний збиток, суму боргу ОСОБА_3 за виконавчим документом у розмірі 11 140 грн. 00 коп.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 серпня 2015 року до участі у справі у якості співвідповідача долучено Головне управління державної казначейської служби України у м. Києві.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано дії відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві щодо примусового виконання виконавчого листа Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 2-130 від 12.03.2012 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 11 140 грн. 90 коп. протиправними.

У задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду щодо компенсації матеріальних збитків скасувати та ухвалити нове, яким зазначені вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 12.03.2013 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області був виданий виконавчий лист № 2-130/12 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошової суми, отриманої за недійсним правочином, у розмірі 10800 грн., витрат на правову допомогу у сумі 200 грн. та судових витрат у розмірі 140 грн., всього 11140 грн.

Провадження за вказаним листом було розпочато 17.05.2012 року шляхом винесення держаним виконавцем ВДВС Мелітопольського МРУЮ Запорізької області постанови про відкриття виконавчого провадження.

06.08.2012 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження, а саме, на 1 / 2 частину квартири № 2 по бульвару 30-річчя Перемоги, 20 у м. Мелітополі.

26.10.2012 року виконавчий лист № 2-130/12 від 12.03.2013 року надійшов до виконання до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві.

29.10.2012 року державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві була винесена постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України „Про виконавче провадження(а.с.75).

За вимогами ч.2 ст. 26 Закону України „Про виконавче провадження про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документу і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом з виконавчим документом.

Судом встановлено, що на порушення зазначених у названій нормі строків постанова державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 29.10.2012 року про відмову у відкритті виконавчого провадження була направлена до ВДВС Мелітопольського МРУЮ лише 22.01.2013 року(а.с.76) і вказану бездіяльність, що призвела до порушення строків направлення постанови, суд визнав неправомірною.

Вирішуючи ж спір в частині стягнення матеріальних збитків, то суд дійшов висновку про те, що позивач на підтвердження наявності завдання шкоди у розмірі 11140 грн., не стягнутої з боржника ОСОБА_3 за рішенням суду, належних доказів не надав , а сам лише факт порушення державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві строків повернення до ВДВС Мелітопольського МРУЮ постанови від 29.10.2012 року не є безумовним доказом як завдання збитків стягувачу, так і їх розміру.

Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону України „Про державну виконавчу службу шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Частиною 2 ст. 87 Закону України „Про виконавче провадження передбачено, що збитки, завдані державним виконавцем фізичні чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як розяснено у п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах, при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону України „Про державну виконавчу службу, частини другої статті 87 Закону України „Про виконавче провадження, а також з положень ст.ст. 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди в такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний звязок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

За вимогами ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Отже враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи на підставі досліджених доказів, висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення вимог про відшкодування в якості матеріального збитку 11140 грн. слід визнати правильним.

Посилання позивача на те, що порушення строків направлення державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві постанови від 29.10.2012 року призвели до завдання йому шкоди та про настання для нього негативних наслідків у виді неможливості виконання судового рішення ВДВС Мелітопольського МРУЮ, яким було винесено постанову про арешт майна боржника, не доведені.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2013 року ВДВС Мелітопольського МРУЮ у звязку із втратою виконавчого листа № 2-130/12 в порядку ст. 370 ЦПК України звернулося до суду із заявою про видачу його дублікату, дані про повернення виконавчого документу стягувачу відсутні.

Крім того, стягнута на користь позивача грошова сума у розмірі 11140 грн. за своєю правовою природою не є шкодою, заподіяною державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження, а сумою, що у звязку з визнанням недійсним договору купівлі-продажу була стягнута з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.01.2012 року. Стягнення зазначеної суми з державного бюджету фактично означає зміну сторони виконавчого провадження та покладання на державний бюджет відповідальності за зобовязаннями боржника ОСОБА_3

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до іншої оцінки обставин справи, яка є відмінною від зробленої судом першої інстанції, передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для зміни чи скасування рішення в оскаржуваній частині вони не містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по даній справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: