У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення сплачених за договором коштів за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 30 листопада 2007 року між нею та відкритимм акціонернии товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») укладено кредитний договір № 438/п/08/2007-840, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 40 500 доларів США строком до 29 листопада 2017 зі сплатою 11,99 % на місяць за користування кредитом.

Відповідно до п. 3.3.1 кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 581,42 долари США.

Квитанції для оплати кредиту формувались банком у гривневому еквіваленті.

На виконання умов кредитного договору вона сплатила кошти у розмірі 406 000 гривень.

16 березня 2015 року відповідачем надано сформовану квитанцію, в якій зазначено суму для оплати кредиту в гривневому еквіваленті - 12 580 гривень 55 копійок.

Вважає, що відповідач в односторонньому порядку збільшив суму оплати за кредитом, а також, що при укладенні кредитного договору між сторонами не було досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, зокрема, не попереджено про валютні ризики, не надано інформації про методику, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами, а також не отримано її письмового підтвердження про отримання вказаної інформації, що призвело до порушення її прав, як споживача, у зв'язку з чим просила суд визнати кредитний договір недійсним та застосувати двосторонню реституцію шляхом стягнення з відповідача на її користь коштів у розмірі 406 000 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з недоведеності обставин щодо невідповідності кредитного договору вимогам ст. ст. 626, 627, 638 ЦК України та ч. ч. 2, 4 ст. 11 ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки оспорюваний правочин укладений між сторонами за їх взаємною згодою та у відповідності до вимог чинного законодавства; при його укладенні між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов, про що свідчать підписи сторін у кредитному договорі, при цьому позивач не скористалася своїм правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону, у зв'язку з чим дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня В.І. Мартинюк О.М. Ситнік