АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/211/16 Справа № 423/2391/12 Головуючий у 1 й інстанції - Новік Д.І. Доповідач - Черненкова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Петешенкової М.Ю., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа: Магдалинівський районний відділ земельних ресурсів про визнання недійсними рішення та державного акту і за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання недійсним державного акту, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 жовтня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,85 га у АДРЕСА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю без номеру від 03 березня 1997 року. Власником суміжної земельної ділянки є ОСОБА_2 При зверненні до відділу Держкомзему за отриманням кадастрового номеру на земельну ділянку позивач довідався про приватизацію ОСОБА_2 земельної ділянки, до складу якої помилково включена і його земельна ділянка площею 0,0840 га. Посилаючись на те, що при винесенні Топчинською сільською радою рішення про передачу ОСОБА_5 у власність земельної ділянки, не здійснено належного контролю за виділенням земельної ділянки у розмірі і в межах, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив визнати недійсним рішення 16 сесії 24 скликання Топчинської сільської ради від 26 лютого 2004 року № 90-16/24 в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 1,8395 га та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 14 грудня 2005 року, виданий на ім'я ОСОБА_2

10 січня 2013 року ОСОБА_2 пред'явив зустрічний позов, посилаючись на те, що про існування державного акта без номера від 03 березня 1997 року на ім`я ОСОБА_3 він дізнався зі змісту його позовної заяви, у той час як право власності на спірну земельну ділянку виникло в нього у 1991 році, що більш ніж на 5 років раніше, ніж у ОСОБА_3, і вже на протязі майже 22 років він користується цією земельною ділянкою. Просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку без номера від 03 березня 1997 року, виданий на ім'я ОСОБА_3

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року (з урахуванням ухвали від 12 грудня 2013 року про виправлення описки) ухвалено: позов ОСОБА_3 задовольнити; визнати недійсним рішення 16 сесії 24 скликання Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 26 лютого 2004 року № 90-16/ХХІV в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,8395 га, розташовану у с. Топчине Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначену для ведення особистого селянського господарства, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 26 від 14 грудня 2005 року; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Додатковим рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення, як постановленого з порушенням норм матеріального і процесуального права та про ухвалення нового рішення.

Справа неодноразо розглядувалась судовими інстанціями.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, пояснення спеціаліста, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в їх межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає в повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_3 є власником земельної ділянки загальною площею 0,85 га, розташованої в АДРЕСА_1, яка складається з двох окремих земельних ділянок, площа однієї з яких 0,3510 га, яка належить йому на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів державних атів на право приватної власності на землю за НОМЕР_3 від 03 березня 1997 року, виданого на його ім'я відповідно до рішення Топчинської сільської ради народних депутатів Магдалинівського району Дніпропетровської області за № 45 від 26 вересня 1996 року. Власником суміжної земельної ділянки площею 1,8395 га, розташованої в с. Топчине Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначеної для ведення особистого селянського господарства є ОСОБА_2 на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області № 90-16/24 від 26 лютого 2004 року, відповідно до виданого на ім'я Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за № 26 від 14 грудня 2005 року, виготовленого та виданого після складання відповідної технічної документації на вказану земельну ділянку. У відповідності до рішення 16 сесії 24 скликання Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області № 90-16/24 від 26 лютого 2004 року «Про приватизацію земельних ділянок громадянам» було надано земельні ділянки в приватну власність для ведення особистого селянського господарства на території Топчинської сільської ради Магдалинівського району громадянам, в тому числі і ОСОБА_2 Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за НОМЕР_4 від 09 квітня 1998 року, виданого на підставі рішення 4 позачергової сесії 21 скликання Топчинської сільської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 14 травня 1991 року ОСОБА_2 надано у постійне користування земельна ділянка площею 1,8 га, розташована в с. Топчине Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області для ведення особистого підсобного господарства. Згідно повідомлення відділу Держземагенства у Магдалинівському районі Дніпропетровської області за № 01-13/726 від 13 лютого 2013 року за даними відділу встановлено, що дійсно Державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_2, який зареєстровано 09 квітня 1998 року за Мд, видавався ОСОБА_2 на підставі рішення І позачергової сесії 21 скликання Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 14 травня 1991 року. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який зареєстровано 14 грудня 2005 року за № 26 дійсно видавався ОСОБА_2 на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області № 90-16/24 від 26 лютого 2004 року. Земельна ділянка, позначена в наведених вище Державних актах є однією і тією ж земельною ділянкою. При цьому відділ не розраховую інформацією про видачі та заміну Державного акту на право користування землею (зразка УРСР) від 1991 року ОСОБА_2. Відповідно до повідомлення Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області за № 01-42/1641/13 від 22 серпня 2013 року копія рішення УІ позачергової сесії 21 скликання Топчинської сільської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 14 травня 1991 року на ім'я ОСОБА_2 відсутня. В зв'язку з необхідністю отримання кадастрового номеру на земельну ділянку позивач за первісним позовом ОСОБА_3 18 червня 2012 року подав відповідні документи до відділу Держкомзему у Магдалинівському районі Дніпропетровської області та згідно листа відділу Держкомзему у Магдалинівському районі Дніпропетровської області за № 01-13/2050 від 26 лютого 2012 року здійснити присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку, яка передана у власність ОСОБА_3 на території с. Топчине Магдалинівського району Дніпропетровської області на час звернення не можливо, в зв'язку з наявністю накладок координат цієї земельної ділянки на координати суміжних земельних ділянок в АС ДЗК, що підтверджується результатами обмірів. Згідно ситуаційної схеми складеної ТОВ «Земляни» дійсно існує перетин земельних ділянок суміжних землекористувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, при цьому земельна ділянка ОСОБА_3 становить 0,3510 га і перетин земельних ділянок ОСОБА_2 і ОСОБА_3 складає - 0,0840 га, що позбавляє ОСОБА_3 можливості отримати документи про присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки, а також здійснення права власності на земельну ділянку - володіння, користування та розпорядження.

Задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що суд не може прийняти до уваги твердження відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 про те, що земельна ділянка ОСОБА_3 не може бути об'єктом цивільних прав, відповідно до ст. 79-1 ЗК України, оскільки вказана норма введена в дію на підставі Закону України № 3613-УІ (3613-17) від 07 липня 2011 року, тобто після видачі належним чином зареєстрованого Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку 03 березня 1997 року, і тому вони є безпідставними, при цьому інших нормативних актів, на підставі яких можливо б було стверджувати про те, що вказана земельна ділянка не є об'єктом цивільних прав в законодавстві, що регулює вирішення саме даного спору не існує. Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_2 не доведено, і це підтверджується матеріалами цивільної справи, що Державний акт на право власності на землю ОСОБА_2 не видавався, а було лише прийнято рішення сесії Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 14 травня 1991 року про передачу у користування земельної ділянки, та на підставі саме цього рішення ОСОБА_2 в 1998 році було видано Державний акт на право постійного користування землею (площею 1,8 га) серії НОМЕР_2, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за НОМЕР_4 від 09 квітня 1998 року, тому державна реєстрація права ОСОБА_2 на користування земельною ділянкою відбулась лише 09 квітня 1998 року, тобто в день реєстрації вказаного Державного акту в Книзі записів державний актів на право постійного користування землею за НОМЕР_4 від 09 квітня 1998 року. Тим самим, право користування у ОСОБА_2 земельною ділянкою виникло, після отримання ОСОБА_3 Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів державних атів на право приватної власності на землю за НОМЕР_3 від 03 березня 1997 року, виданого на його ім'я відповідно до рішення Топчинської сільської ради народних депутатів Магдалинівського району Дніпропетровської області за № 45 від 26 вересня 1996 року. Тим самим, у ОСОБА_3 відповідно до законодавства право власності на земельну ділянку виникло з моменту державної реєстрації таких прав з ОСОБА_3 в 1997 році 1997 року, в день реєстрації в Книзі записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за № НОМЕР_3 від 03 березня 1997 року, тобто до реєстрації прав ОСОБА_2 на право користування земельною ділянкою. При цьому, судом також враховується і той факт, що і оскаржуваний Державний акт на право власності на земельну ділянку виданий ОСОБА_2 в 2005 році, тобто після реєстрації своїх прав на землю ОСОБА_3 в 1997 році. В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_2 було надано в постійне користування земельну ділянку площею 1,8 га, на підставі Державного акту 1998 року, та після його переоформлення у власність ОСОБА_2 передано земельну ділянку площею вже 1,8395 га, що на думку суду відбулось за рахунок земельної ділянки ОСОБА_3 і це підтверджується ситуаційною схемою. Тим самим, суд приходить до висновку, що право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку було порушено як під час прийняття рішення 16 сесії 24 скликання Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області № 90-16/24 від 26 лютого 2004 року щодо передачі у приватну власність земельних ділянок громадянам, в тому числі і ОСОБА_2, так і під час виготовлення та видачі ОСОБА_2 Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю за № 26 від 14 грудня 2005 року, при цьому ОСОБА_2 не доведено та необґрунтовано належними доказами з посиланням на правові підстави та норми Закону того факту, що існують правові підстави для визнання недійсним та скасування Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого Книзі записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за № НОМЕР_3 від 03 березня 1997 року, виданого на ім'я ОСОБА_3 Таким чином, оцінюючи пояснення позивача за первісним позовом, відповідача та його представника за первісним позовом, представника відповідача Топчинської сільської ради Магдалинівського району, а також всі докази по справі, наведені норми права та їх аналіз і застосування до спірних правовідносин, суд вважає, що первісні позовні вимоги ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню щодо визнання недійсним рішення 16 сесії 24 скликання Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області № 90-16/ХХІУ від 26 лютого 2004 року в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства та визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданого ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 1,8395 га, розташовану в с. Топчине Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначену для ведення особистого селянського господарства, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 26 від 14 грудня 2005 року, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 суд вважає недоведеними, безпідставними та необґрунтованими і вважає за необхідне в їх задоволені відмовити.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, неповно суд з'ясував обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати чи порушені права позивача, оскільки суд розглядає справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 15 ЦПК), із зазначених обставин позову необхідно визначити характер спірних правовідносин і закон, який необхідно застосувати до цих правовідносин, а саме: здійснити аналіз та оцінку доказів у справі, тобто обґрунтувати висновки суду щодо задоволення позову або відмови у задоволенні позову (ст.ст. 212, 213 ЦПК).

Проте зазначеним вимогам ухвалене судом рішення повністю не відповідає.

Суд першої інстанції узагалі належним чином не з'ясував характер та суть заявлених вимог за зустрічним позовом, норми права, якими вони регулюються; не зазначив, чи мали місце обставини, якими позивачі обґрунтовували свої вимоги; не дав належної правової оцінки зібраним доказам.

Так, встановивши, що сторони є власниками земельних ділянок та користуються ними: ОСОБА_3 з 03 березня 1997 року на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів державних атів на право приватної власності на землю за НОМЕР_3 від 03 березня 1997 року, а ОСОБА_2 з 09 квітня 1998 року на підставі Державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за НОМЕР_4 від 09 квітня 1998 року, та на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого ОСОБА_2 в 2005 році, - судом першої інстанції не з'ясовано питання: яким чином порушені права землевласників, з якого часу, та хто їх порушив.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України на зазначені обставини справи та вимоги закону, які регулюють спірні правовідносини, - уваги не звернув, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка підлягає застосуванню.

Колегія суддів вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та скасовує додаткове рішення, з ухваленням нового рішення у вказаній частині із наступних підстав.

Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі щодо визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки на підставі того, що координати вказаних земельних ділянок згідно державних актів накладаються одна на другу.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, розташованих по АДРЕСА_1 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 березня 1997 року (а.с. 5 том 1).

Власником суміжної земельної ділянки площею 1,8395 га, розташованої в с. Топчине Магдалинівського району Дніпропетровської області, призначеної для ведення особистого селянського господарства, є ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 14 грудня 2005 року (а.с. 14 том 1).

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за НОМЕР_4 від 09 квітня 1998 року, виданого на підставі рішення 4 позачергової сесії 21 скликання Топчинської сільської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 14 травня 1991 року ОСОБА_2 надано у постійне користування земельна ділянка площею 1,8 га, розташована у с. Топчине Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 6 том 1).

Згідно повідомлення відділу Держземагенства у Магдалинівському районі Дніпропетровської області за № 01-13/726 від 13 лютого 2013 року встановлено, що державний акт на право постійного користування землею серії НОМЕР_2, який зареєстровано 09 квітня 1998 року за НОМЕР_4, видавався ОСОБА_2 на підставі рішення І позачергової сесії 21 скликання Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 14 травня 1991 року.

Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, який зареєстровано 14 грудня 2005 року за № 26, видавався ОСОБА_2 на підставі рішення 16 сесії 24 скликання Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області № 90-16/24 від 26 лютого 2004 року.

Земельна ділянка, позначена в наведених вище державних актах, є однією і тією ж земельною ділянкою (а.с. 94 том 1)

Відповідно до повідомлення Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області за № 01-42/1641/13 від 22 серпня 2013 року копія рішення УІ позачергової сесії 21 скликання Топчинської сільської ради народних депутатів Дніпропетровської області від 14 травня 1991 року на ім'я ОСОБА_2 відсутня (а.с. 121 том 1).

У зв'язку з необхідністю отримання кадастрового номеру на земельну ділянку ОСОБА_3 18 червня 2012 року подав відповідні документи до відділу Держкомзему у Магдалинівському районі Дніпропетровської області.

З листа відділу Держкомзему у Магдалинівському районі Дніпропетровської області за № 0113/2050 від 26 лютого 2012 року вбачається, що здійснити присвоєння кадастрового номеру на земельну ділянку, яка передана у власність ОСОБА_3 на території с. Топчине Магдалинівського району Дніпропетровської області на час звернення не можливо, в зв'язку з наявністю накладок координат цієї земельної ділянки на координати суміжних земельних ділянок в АС ДЗК, що підтверджується результатами обмірів (а.с. 13 том 1).

Згідно ситуаційної схеми, складеної ТОВ «Земляни», існує перетин земельних ділянок суміжних землекористувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, при цьому земельна ділянка ОСОБА_3 становить 0,3510 га і перетин земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 складає 0,0840 га (а.с. 7), що позбавляє ОСОБА_3 можливості отримати документи про присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки та здійснювати право власності на земельну ділянку володіння, користування та розпорядження (а.с.7 том 1).

З технічної документації по передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2, яка виготовлена в 2005 році ТОВ «Земляни» (а.с.134 -147 том 1) вбачається, що при встановлені меж земельної ділянки в натурі та передачі на зберігання межових знаків згідно акту від 10.07.2005 року, кадастрового плану та висновків землевпорядних організацій та органів місцевого самоврядування, - не встановлено порушення прав інших осіб.

Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Встановлення факту накладання меж знаходиться поза компетенцією суду та потребує спеціальних знань у галузі землеустрою.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року по справі призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз.

04 листопада 2015 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання судового експерта Куракова О.П. про надання додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи (а.с.34-36 том 2).

В судовому засіданні вирішено питання про витребування зазначених експертом додаткових матеріалів, необхідних для виконання експертизи та ухвалою суду від 25 січня 2016 року направлені матеріали справи до визначеної експертної установи для подальшого проведення експертизи, призначеної ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року.

Згідно повідомлення № 5125-15 від 04.02.2016 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.130-139 том 2) неможливо надання висновку судової земельно-технічної експертизи, оскільки неможливо виконати судову земельно-технічну експертизу у зв'язку з тим, що проведення необхідних робіт потребує застосування відповідних сертифікованих спеціалістів та стандартизованих геодезичних вимірювальних приладів і обладнання, однак в інституті судових експертиз відсутні сертифіковані спеціалісти, база даних та необхідне обладнання.

Факт суміжності та наявності накладання земельних ділянок не заперечується як самими сторонами, так і представниками органів Держкомзему та органів місцевого самоврядування.

В якості спеціаліста в судове засідання суду апеляційної інстанції був викликаний представник ТОВ «Земляни», яка пояснила суду, що ТОВ «Земляни» приймали участь при передачі землі ОСОБА_2 та складання ситуаційної схеми про те, що існує перетин земельних ділянок суміжних землекористувачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Встановлення в 2012 році накладення координат виділених у власність земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснено внаслідок помилок та плутанини в технічній документації органів Держкомзему та органів місцевого самоврядування, крім того, виділяючи земельну ділянку ОСОБА_2 не було встановлено суміжного землекористувача ОСОБА_3, оскільки суміжні земельні ділянки ні ким не оброблялись і фактично були пустирем на якому зростали бур'яни, тоді як належна земельна ділянка ОСОБА_2 була оброблена.

Аналізуючи докази у справі, колегія суддів дійшла висновку про те, що наявність державних актів на право власності на земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у зв'язку з накладенням координат цих земельних ділянок одна на другу суперечить вимогам закону та порушує права вказаних землевласників. Ці порушення виникли внаслідок помилок та плутанини в технічній документації органів Держкомзему та органів місцевого самоврядування.

Таким чином, вказані спірні державні акти на право власності на земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є недійсними.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності та приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

У відповідності до ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Статтею 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт.

Згідно правовим позиціям Верховного Суду України щодо спорів, що виникають із земельних правовідносин», згідно яких у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (ст. 155 ЗК України). Видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 116 ЗК України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог статей 116, 118 ЗК України, - недійсним (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 квітня 2013 р. № 6-14цс13).

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Оскільки судом першої інстанції визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2, то необхідно також визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3, оскільки землевласники не порушували права один одного, їх права порушенні внаслідок помилок та плутанини в технічній документації органів Держкомзему та органів місцевого самоврядування, у зв'язку з чим підлягають поновленню їх порушенні права шляхом визнання недійсними державних актів на право власності з подальшим вирішенням питання правильної передачі їм земельних ділянок у власність.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що задоволенні позовні вимоги сторін у справі, ними понесені судові витрати за розглядом цієї справи, то у колегії суддів не має підстав для компенсації цих судових витрат за рахунок один одного, та у зв'язку з цим скасовується додаткове рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року, яким розподілено судові витрати.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та додаткове рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року - скасувати.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання недійсним державного акту - задовольнити.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю від 03 березня 1997 року, виданий на ім'я ОСОБА_3 на підставі рішення Топчинської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області № 45 від 26.09.1996 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_3.

В іншій частині рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь