Апеляційний суд Житомирської області
Справа №293/1423/15-ц Головуючий у 1-й інст. Бруховський Є. Б.
Категорія 28 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.

з участю секретаря Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору побутового підряду про ремонт транспортного засобу та стягнення понесених витрат

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 березня 2016 року ,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору побутового підряду про ремонт транспортного засобу та стягнення понесених витрат, в якому просив розірвати договір про ремонт легкового автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Golf 1, 1981 року випуску, колір жовтий, двигун № НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_1, тип - легковий комбі В, держаний номер НОМЕР_2, від 03.05.2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ним та стягнути з відповідачів на його користь понесені ним витрати, пов'язані з частковим ремонтом та зберіганням майна на загальну суму 28 205грн. В ході розгляду справи позивач подав заяву, в якій просив з метою забезпечення позову накласти арешт на рухоме майно, а саме на зазначений легковий автомобіль, який знаходиться на зберіганні на СТО ФОП ОСОБА_1, заборонити органам нотаріату, реєструючим та іншим особам вчиняти будь-які дії, пов'язані з відчуженням та реєстрацією цього майна до вирішення справи в суді.

Ухвалою судді Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 березня 2016 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Golf 1, 1981 року випуску, колір жовтий, двигун № НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_3, тип - легковий комбі В, держаний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_5 від 08.08.1999 року, який знаходиться на зберіганні на СТО ФОП ОСОБА_1, з 05.05.2014 року. Заборонено будь-яким особам, в тому числі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проводити будь-яке відчуження та реєстрацією вказаного транспортного засобу, а нотаріусам та державним органам реєстрацію правочинів, спрямованих на вчинення таких дій. Заходи забезпечення позову вжито до їх скасування.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій порушує питання про її скасування. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивачем не було дотримано вимог ст.151 ЦПК України та у заяві про забезпечення позову не було зазначено жодних посилань та підстав, які б свідчили про необхідність обрання заходів забезпечення позову. Вказує, що в ухвалі суду також не наведено жодних обставин, які підтверджувалися б належними та допустимими засобами доказування, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 ухвалою суду від 9 березня 2016 року залишені без розгляду, то задоволення його клопотання про забезпечення позову є порушенням норм права.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2, підлягає задоволенню з таких підстав.

4 грудня 2015 року у вказаній справі відкрито провадження.

В ході розгляду справи, 9 березня 2016 року, позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій зазначив, що ОСОБА_3 намагається будь-яким чином витребувати майно-транспортний засіб, який є предметом розгляду вказаної справи, подаючи численні скарги до правоохоронних органів та вчиняючи інші незаконні дії, спрямовані саме на заволодіння майном у будь-який спосіб, що може призвести до неможливості виконання рішення суду в подальшому. Посилаючись на наведене, просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на транспортний засіб та заборонити проводити будь-яке відчуження та реєстрацією вказаного транспортного засобу.

Із позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позов подано фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, який згідно усного договору, укладеного між ним та ОСОБА_3, зобов'язався відремонтувати легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель Golf 1, 1981 року випуску, власником якого є ОСОБА_2. Позивач вказує, що оскільки автомобіль був непридатний для експлуатації, він був доставлений евакуатором на Станцію технічного обслуговування /СТО/ ФОП ОСОБА_1

Тобто фактично спірний автомобіль знаходиться на зберіганні у позивача.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно вимог ч.1 ст.152 ЦПК позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п., п. 4, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Матеріалами справи підтверджено, що спірний автомобіль знаходиться на станції технічного обслуговування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, тобто фактично на зберіганні самого ж позивача, який просить забезпечити позов, тобто у разі забезпечення позову саме він несе передбачену законом відповідальність за порушення заборони розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт.

Отже, сам позивач є особою відповідальною за збереження об'єкту забезпечення позову і від нього залежить наявність чи відсутність у зв'язку з цим загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З огляду на наведене підстави для забезпечення позову відсутні.

За наведених обставин ухвала суду про забезпечення позову підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Окрім того з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції в одному засіданні - 9 березня 2016 року постановив ухвалу про забезпечення позову та ухвалу - про залишення позову ФОП ОСОБА_1 без розгляду. Ухвала про залишення позову без розгляду ніким не оскаржена та є чинною, а тому забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 втратило свою силу.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 312, 313, 314, 315,317,319 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 09 березня 2016 року скасувати, постановити нову ухвалу.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, а саме накладення арешту на легковий автомобіль VOLKSWAGEN, модель Golf 1, 1981 року випуску, колір жовтий, двигун № НОМЕР_4, кузов № НОМЕР_3, тип - легковий комбі В, держаний номер НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_5 від 08.08.1999 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді