Ухвала іменем україни
16 березня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В., суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Томашпільська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_8, після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та земельна ділянка площею 0,15 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1.

Після смерті матері позивач в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Після спливу шестимісячного строку ОСОБА_6 звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріусом було повідомлено про те, що із заявою про вступ у спадщину за правом представлення звернувся онук покійної - ОСОБА_6, який є також сином покійного брата позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

За життя брат позивача був інвалідом І групи з дитинства, потребував стороннього догляду. Мати постійно хворіла та також потребувала стороннього догляду та допомоги, яку позивач у міру сил надавав, надсилаючи грошові кошти, оскільки проживав і проживає в Російській Федерації.

Відповідач ОСОБА_6 будь-якої участі в утриманні чи наданні будь-якої допомоги покійним брату та матері позивача не надавав, навіть тоді, коли батько з 2006 був прикутий до ліжка, а мати була похилого віку, хворіла і доглядала свого сина, хоча сама потребувала як допомоги так і догляду. Відповідач не цікавився їхнім життям, участі у їхньому похованні також не брав. Не був як на похованні, так і не навідувався на могили покійних і не ніс витрат на спорудження надгробних пам'ятників. За життя двічі навідувався до свого батька та бабці.

На підставі наведеного вище ОСОБА_6 просив суд усунути ОСОБА_6 від права на спадкування майна за правом представлення, яке залишилося після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області

від 16 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 21 грудня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_6 задоволено.

Усунуто ОСОБА_6 від права на спадкування майна за правом представлення після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами, що ОСОБА_6 як спадкодавець потребував матеріальної допомоги, а відповідач умисно ухилявся від надання такої допомоги, хоча мав змогу таку допомогу надавати.

Апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції та ухваливши нове рішення, яким позов задоволено та усунуто ОСОБА_6 від спадкування після смерті ОСОБА_8, виходив із того, що ОСОБА_8 через свій похилий вік перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги, однак відповідач, усвідомлюючи свій обов'язок допомагати бабусі, умисно ухилявся від надання такої допомоги.

Однак апеляційний суд дійшов таких висновків з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_8 (а. с. 7).

Після смерті ОСОБА_8 залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з господарчими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка розміром 0,15 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 16 -18).

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_6 та ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, (а. с. 11) є синами ОСОБА_8 (а. с. 6)

Отже, ОСОБА_7 - відповідач у справі є спадкоємцем майна ОСОБА_8 за правом представлення як син померлого батька -ОСОБА_9.

Після смерті спадкодавця позивач та відповідач вчасно, у встановлений законом термін звернулися до Томашпільської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Статтею 1216 ЦК Українипередбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1258 ЦК Україниспадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК Україниособа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК Українимає значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

У порушення зазначених норм як матеріального, так і процесуального права висновки апеляційного суду про те, що є правові підстави для усунення ОСОБА_6 від права на спадкування взагалі є передчасними та не підтверджуються належними, достовірними доказами (ст. ст. 57, 58 ЦПК України ).

У силу ч. 4 ст. 60 ЦПК Українисудові рішення не можуть бути основані на припущеннях.

Судом також встановлено, що ОСОБА_7 у 2002 році закінчив загальноосвітню школу І-III ступенів с. Кримне Старовижівського району Волинської області; в 2005 році закінчив Старовижівський професійний ліцей; в 2009 році закінчив Індустріально-педагогічний технікум Конотопського інституту Сумського державного університету; в 2011 році закінчив Глухівський національний педагогічний університет; в 2012 році закінчив Глухівський національний педагогічний університет ім. Олександра Довженка.

Згідно з довідкою Старовижівської ВТЕК від 24 жовтня 1989 року. ОСОБА_10, 1967 року народження, яка була дружиною покійного ОСОБА_6 та є матір'ю відповідача, є інвалідом третьої групи з дитинства (а. с. 50), інвалідність дана безстроково.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд не перевірив, чи була у відповідача фінансова можливість надавати матеріальну допомогу ОСОБА_8 та чи своїми діями чи бездіяльністю він умисно ухилявся від надання такої допомоги, чи потребувала ОСОБА_8 такої допомоги саме від відповідача, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_8 отримувала пенсії, кошти від позивача, та допомогу від працівників «Червоного Хреста».

Крім того, апеляційний суд, мотивуючи своє рішення, посилався на те, що ОСОБА_8 перебувала у безпорадному стані через похилий вік, однак не перевірив, у чому саме проявлявся безпорадний стан ОСОБА_8, оскільки те, що вона була особою похилого віку ще не свідчить про те, що вона перебувала у безпорадному стані.

Ураховуючи те, що апеляційний суд, не визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, що підлягала застосуванню, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. ст. 213, 303 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 21 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська
Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана