Справа № 461/7773/15 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/606/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Штефаніци Ю.Г.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідачів ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду міста Львова від 26 жовтня 2015 року по справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Львівське комунальне підприємство /ЛКП/ "Старий Львів", Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, Львівська міська рада про зобов"язання до вчинення дій, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року Галицька районна адміністрація Львівської міської Ради звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третіх осіб: ЛКП "Старий Львів", Управління охорони історичного середовища Львівської мської Ради, Львівської міської ради, в якому просить зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4 за власні кошти привести самовільно встановлені три металопластикові віконні в квартирі АДРЕСА_1 до автентичного вигляду та стягнути з відповідачів сплачений судовий збір.

В обгрутнування заявленого позову Галицька районна адміністрація покликається на те, що відповідачем ОСОБА_3 самовільно проведено заміну трьох дерев'янних вікон на металопластикові без будь-яких дозвільних документів. 26.02.2015 року адміністративною комісією Галицької районної адміністрації Львівської міської Ради винесено постанову №29, якою визнано в діях ОСОБА_3 вину та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП. Згідно постанови адміністративної комісії відповідач порушив вимоги законодавства про охорону культурної спадщини, а саме - у 2011 році розпочато ремонтні роботи по заміні трьох дерев'яних віконних заповнень на пластикові. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 26 жовтня 2016 року в задоволенні позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - Галицька районна адміністрація. Апелянт вважає рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права при неповно встановлених обставинах які мають значення для справи. Звертає увагу, що лише після складання 22.01.2015 року ЛКП "Старий Львів" акту-попередження щодо ОСОБА_3, у результаті якого встановлено порушення стосовно заміни трьох дерев"яних віконних заповнень на металопластикові із зміною конфігурації, постановою Галицької районної адміністрації від 26.02.2015 року визнано в діях ОСОБА_3 вину та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Галицького районного суду міста Львова від 26 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Галицької районної адміністрації Львівської міської ради підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення таким вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, будинок АДРЕСА_1 перебуває у власності Львівської міської ради, та є на обслуговуванні у ЛКП "Старий Львів".

Згідно довідки з місця проживання про склад сім"ї і прописку № 1931 від 20.05.2015 року, співвласником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

22.01.2015 року ЛКП "Старий Львів" складено акт-попередження про те, що відповідачем ОСОБА_3 самовільно замінено три дерев'яні віконні заповнення на металопластикові.

22.01.2015 року Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської Ради складено протокол про адміністративне правопорушення ЛВ №000395, яким встановлено, що ОСОБА_3 у 2011 році у квартирі АДРЕСА_1 розпочали проведення ремонтних робіт по заміні трьох дерев"яних віконних заповнень на металопластикові на пам'ятці культурної спадщини без відповідного дозволу органу охорони культурної спадщини.

26.02.2015 року адміністративною комісією Галицької районної адміністрації Львівської міської Ради винесено постанову №29, якою визнано в діях ОСОБА_3 вину та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.92 КУпАП. Постановою адміністративної комісії встановлено, що відповідач порушив вимоги законодавства про охорону культурної спадщини, а саме - у 2011 році розпочато ремонтні роботи по заміні трьох дерев'яних віконних заповнень на пластикові.

20.05.2015 року ЛКП "Старий Львів" скеровано попередження ОСОБА_3, яким зобов'язано останнього привести вікна до автентичного вигляду.

Відмовляючи в задоволенні позову у зв"язку з спливом строку позовної давності, суд виходив з того, що ОСОБА_3 у 2011 році у квартирі АДРЕСА_1 три дерев"яні віконні заповнення на металопластикові на пам"ятці культурної спадщини без відповідного дозволу органу охорони культурної спадщини, в зв"язку з чим, вважав, що строк позовної давності сплив у 2014 році.

З такими висновками, колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позову.

Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов"язано його початок.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме акту ЛКП "Старий Львів" від 22.01.2015 року та протоколу Управління охорони історичного середовища Львівської міської Ради від 22.01.2015 року встановлено факт заміни дерев"янних вікон на металопластикові без зміни конфігурації. Одночасно було встановлено, що такі ремонтні (будівельні) роботи по заміні дерев"янних вікон на металопластикові, розпочато в 2011 року. Згідно пояснень ОСОБА_3 стосовно скоєного правопорушення останній пояснив, що вінка він замінив в 2011 року.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає, що факт заміни дерев"янних вікон на металопластикові вікна встановлено 22 січня 2015 року. Жодних відомостей, що ОСОБА_3 таку заміну здійснив в 2011 року, як про це він зазначає, судом не здобуто та відповідачами не представлено.

Таким чином, строк позовної давності звернення до суду Галицькою районною адміністрацією з даним позовом не пропущено, оскільки факт заміни віконних заповнень встановлено 22 січня 2015 року.

Закон України "Про охорону культурної спадщини"(надалі Закон) регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою збереження та використання об"єктів культурної спадщини.

Згідно ч.2 ст.24 Закону визначено, що використання пам'ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень пам'ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо.

Згідно ч.1 ст. 22 Закону передбачено, що Пам'ятки, їхні частини, пов'язане з ними рухоме та нерухоме майно забороняється зносити, змінювати, замінювати, переміщувати (переносити) на інші місця.

У відповідності до ст.26 Закону, реставрація пам"яток національного значення здійснюється за наявності письмового дозволу центрального органу виконавчої влади у сфері культурної спадщини на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.

Відповідно до ч.3 ст. 47 Закону, юридичні і фізичні особи, які завдали шкоди пам'яткам, їхнім територіям (у тому числі незаконним будівництвом), зобов'язані відновити пам'ятки та їхні території, а якщо відновлення неможливе - відшкодувати шкоду відповідно до закону.

Згідно п.1 Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради від 31.08.2007 року № 643 "Про впорядкування заміни та встановлення віконних дверних заповнень фасадів на території історичного ареалу м. Львова" (із наступними змінами) заміну та встановлення віконних заповнень фасадів будинків усіх форм власності, які розміщені в історичному ареалі міста, виконувати за наявності погодженої у встановленому порядку проектної документації.

Відповідно до п.3.1 згаданого рішення, у випадку бажання власників користувачів квартир чи нежитлових приміщень позапланово самостійно виконати заміну віконних та дверних заповнень фасаду, вони зобов"язані виготовити і погодити проектну документацію у встановленому порядку та виконати роботи за власні кошти.

Таким чином, здійснивши ремонтні (будівельні) роботи по заміні дерев"янних вікон на металопластикові у квартирі АДРЕСА_1, без жодних дозволів та погоджень проектної документації на заміну віконних заповнень на фасаді даного будинку, відповідачами порушено вимоги Закон України "Про охорону культурної спадщини".

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Галицької районної адміністрації Львівської міської ради підлягає до задоволенню, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 26 жовтня 2015 року скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Галицької районної адміністрації Львівської міської ради та зобов"язання ОСОБА_3, ОСОБА_4 за власні кошти привести три металопластикові вікна у квартирі АДРЕСА_1 до автентичного вигляду.

З матеріалів справи вбачається, позивачем за подачу позовної та апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 511 грн. 78 коп. Оскільки апеляційна скарга Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задоволена в повному розмірі, за результатами якої задоволено позовні вимоги Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідачів порівно.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради - задовольнити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 26 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити.

Зобов"язати ОСОБА_3, ОСОБА_4 за власні кошти привести три металопластикові вікна в квартирі АДРЕСА_1 до автентичного вигляду.

Стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в користь Галицької районної адміністрації Львівської міської ради по 255 грн. 78 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням рішення законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Ю.Г. Штефаніца