Єдиний унікальний номер 243/2367/16-ц
Номер провадження 2/243/1419/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2016 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Носовської Л.О.

при секретареві Воліковій О.О.

за участі представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Словянська цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих грошей, -

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих грошей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07 січня 2014 року він уклав з відповідачем письмовий договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ-DAEWOO модель Т 13110 ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1, за яким передав відповідачу 32000 грн. і отримав від останнього автомобіль, ще 3000 грн. мав сплатити відповідачу частинами в строк до 01 березня 2014 року. Батько позивача сплатив відповідачеві 3000 грн. у та отримав від нього відповідну розписку. Під час продажу автомобіля відповідач діяв на підставі довіреності від імені власника автомобіля ОСОБА_6, строк дії якої до 14 жовтня 2014 року. Відповідач повідомив, що буде займатися питанням зняття з реєстрації автомобіля та оформленням договору купівлі-продажу в найближчий час в місті Краматорську. Оскільки автомобіль мав технічні несправності, позивач погодився його відремонтувати, після чого повідомив відповідача, що автомобіль може бути наданий для огляду та зняття з реєстрації і оформлення договору купівлі-продажу. Відповідач зволікав з оформленням договору купівлі-продажу, мотивуючи це тим, що не може знайти довіреність, за якою має право оформляти договір купівлі-продажу, а в подальшому заявив, що в звязку з закінченням строку довіреності він позбавлений можливості оформити договір купівлі-продажу та запропонував звязатися з ОСОБА_6 25 жовтня 2014 року на зустріч з ОСОБА_6 прибув батько та брат позивача. ОСОБА_6 повідомив, що зараз зніме з реєстраційного обліку автомобіль та оформить договір купівлі-продажу, забрав технічний паспорт на автомобіль, після цього заявив, що автомобіль належить йому, всі претензії заявляти до ОСОБА_3 Після цього поїхав на вищевказаному автомобілі у невідомому напрямку. Вважає, що відповідач безпідставно отримав гроші ,оскільки не виконав обов.язок по оформленню автомобіля належним чином ,тобто договір не оформив, гроші не повернув, тому просив стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в сумі 35000 грн. за автомобіль ЗАЗ-DAEWOO модель Т 13110 ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1.

В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі.

Представники позивача, ОСОБА_1 , ОСОБА_2, в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову.

Відповідач, ОСОБА_3, позов не визнав, зазначив, що дійсно у січні 2014 року позивач звернувся до нього з пропозицією продати йому автомобіль ЗАЗ-DAEWOO модель Т 13110 ЗНГ, реєстраційний номер НОМЕР_1, який на той час належав йому на підставі довіреності, виданої ОСОБА_6 Для цього вони зустрілися і 07.01.2014 року в місті Словянську уклали письмовий договір, який за змістом фактично є угодою про наміри в подальшому укласти договір купівлі-продажу автомобіля в належному порядку, після того, як покупець виконає свої грошові зобовязання у повному обсязі. Також, вони домовились з покупцем, що купівлю-продаж зазначеного автомобіля вони будуть здійснювати шляхом оформлення довідки-рахунку та перереєстрації його на покупця у ВРЕР м. Словянська або м. Краматорська, за його бажанням за рахунок покупця, коли він буде матеріально готовий сплатити необхідну суму за відповідні послуги комісійного магазину та ВРЕР. Після отримання частини грошей в рахунок купівлі-продажу автомобіля він відразу ж передав позивачу вищевказаний автомобіль разом із документами на нього. Відповідно до домовленості покупець мав сплатити всю суму коштів до 01.03.2014 року, а також мати на цю дату в наявності достатню суму коштів для оплати послуг комісійного магазину і ВРЕР, щоб перереєструвати автомобіль на покупця. До зазначеної дати покупець з ним не розрахувався, ані автомобіль, ані реєстраційні документи на автомобіль, ані кошти для його перереєстрації не надав. Після отримання 07.01.2014 року автомобіля у своє розпорядження разом із реєстраційними документами, покупець будь-які стосунки з ним перервав, будь-яких пропозицій або зауважень особисто від покупця ні засобами звязку, ні поштою він не отримував.

Лише у вересні 2014 року до нього звернувся батько позивача, який 14.09.2014 року передав йому остаточну суму грошей за проданий його сину автомобіль, у звязку з чим відповідач видав йому розписку про повний розрахунок за автомобіль. При цьому, ні реєстраційних документів на автомобіль, ні самого автомобіля батько ОСОБА_5 при собі не мав, без чого будь-які дії по оформленню і перереєстрації цього автомобіля були неможливі. Оскільки автомобіль і документи на нього увесь час починаючи з 07.01.2014 року знаходились в розпорядженні позивача, саме він не забезпечив перереєстрації зазначеного автомобіля на нього. Але згодом зясувалось, цей автомобіль разом з реєстраційними документами позивач втратив. Свої зобовязання він не порушував, зі свого боку виконав всі дії, що від нього залежали, позовні вимоги вважає безпідставними, тому в позові просить відмовити в повному обсязі. З власником автомобіля ОСОБА_7 він взагалі незнайомий. Спірний автомобіль він у 2011 році придбав у ОСОБА_8 , який діяв на підставі довіреності від ОСОБА_7 з правом передоручення, та сплатив ОСОБА_8 гроші , тому отримані від ОСОБА_5 гроші не передавав ОСОБА_8 або ОСОБА_1. Йому стало відомо , що позивач та його родичі ще до сплати йому боргу намагалися зустрітися з ОСОБА_6 для оформлення машини , мабуть щоб не платити йому борг. Відповідач не приймав ніякої участі в обговоренні питань щодо зустрічі між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, тільки пізніше від батька ОСОБА_5 йому стало відомо про те , що автомобіль разом з реєстраційними документами вони втратили. Правоохоронні органи допитували його , але ніякої підозри йому не висунуто.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне.

Згідно із ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ст. 1212 ЦК України, на яку посилався позивач у позовній заяві, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АНС 226174, виданого 30.08.2008р. ВРЕР м. Краматорська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_6 є власником автомобіля марки ЗАЗ DAEWOO модель Т 13110 ЗНГ, рік випуску 2006, реєстраційний номер НОМЕР_1.

14 жовтня 2011 року ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_8 та Кукушкіна ВА з правом передоручення на строк до 14.10.2014 року, бути його представниками в органах ДАІ та інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, повязаних із вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації та продажу належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АНС 226174, виданого 30.08.2008р. ВРЕР м. Краматорська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, легкового автомобіля марки ЗАЗ DAEWOO модель Т 13110 ЗНГ, рік випуску 2006, реєстраційний номер НОМЕР_1.

27 жовтня 2011 року ОСОБА_8, який діяв від імені ОСОБА_6 по довіреності, посвідченій 14 жовтня 2011 року нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу, видав нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважив ОСОБА_9 та ОСОБА_3, кожен з яких має право діяти окремо, бути представниками ОСОБА_6 в органах ДАІ та інших установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх підпорядкування і форм власності з питань, повязаних із вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації та продажу належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АНС 226174, виданого 30.08.2008р. ВРЕР м. Краматорська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, легкового автомобіля марки ЗАЗ DAEWOO модель Т 13110 ЗНГ, рік випуску 2006, реєстраційний номер НОМЕР_1. Для цього надав право , зокрема , укладати договори купівлі- продажу , одержувати грошові суми за результатами згаданих правовочинів.

07 січня 2014 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_5О.в двух екземплярах був укладений письмовий договір купівлі-продажу автомобіля марки ЗАЗ DAEWOO модель Т 13110 ЗНГ, рік випуску 2006, реєстраційний номер НОМЕР_1 за 35000 грн. Відповідно до якого при купівлі автомобіля ОСОБА_5 заплатив ОСОБА_3 частину грошей в сумі 32000 грн. Суму що залишилась, ОСОБА_5 сплатить частинами щомісяця до 01 березня 2014 року. В разі невиконання договору, ОСОБА_5 сплатить неустойку.

Судом встановлено , що на виконання вищевказаного договору 7 січня 2014 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 зазначений автомобіль та реєстраційні документи на нього, та користувався машиною з зазначеної дати.

Так , свідок Писанець СВ показав , що в січні- лютому 2014 року в гаражі у ОСОБА_5 ремонтував куплений ним автомобіль «Ланос «.

З показання свідка ОСОБА_9, батька відповідача вбачається , що син у січні 2014 року продав належний йому автомобіль ОСОБА_5, який віддав частину грошей, оскільки грошей не хватало, а син передав машину та реєстраційні документи на неї. Машина була на ходу ,в технічно справному стані , що сторони перевіряли на СТО. Позивач казав , що йому потрібна машина і не бажав проводити її перереєстрацію в МРЄО.

14 вересня 2014 року ОСОБА_3 видав письмову розписку, у якій зазначив, що 06 січня 2014 року він продав ОСОБА_5 автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO модель Т 13110 ЗНГ, рік випуску 2006, реєстраційний номер НОМЕР_1, та отримав від ОСОБА_5 та його батька, ОСОБА_10, за вказаний автомобіль грошові кошти в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_11 підтвердив факт отримання від батька позивача 3000 грн 14 вересня 2014 року. Пояснив , що сам позивач ОСОБА_5 , з яким укладено договір купівлі-продажу машини, знаходиться за межами України, не приїздив для перереєстрації автомобіля та не надавав для цього довіреність кому-небудь , в тому числі , батьку чи братові.

Свідок ОСОБА_10 пояснив , що на прохання свого сина - позивача по справі , який придбав у відповідача автомобіль , та у зв,язку з проведенням АТО виїхав за межі країни у травні 2014 року і не повертався у місто Слов,янськ, він передав відповідачу борг за куплений автомобіль в розмірі 3000 грн. Відповідач зволікав з оформленням автомобіля в органах ДАЇ і тільки після спливу дії довіреності 25.10.2014 року вони зустрілися з власником машини ОСОБА_6, який забрав спірний автомобіль. Вважає , що відповідач діяв узгоджено з ОСОБА_6, тому повинен віддати гроші , отримані за машину.

Свідок ОСОБА_12, брат позивача, пояснив ,що разом з батьком для переоформлення автомобіля приїздив на зустріч з ОСОБА_7 , який забрав у них технічній паспорт,гроші на переоформлення,ходив до МРЄО ДАЇ , а потім забрав автомобіль та уїхав.

Згідно постанови від 29.12.2015 року про закриття кримінального провадження, слідчим Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області у зв,язку з відсутністю складу кримінального правопорушення закрито кримінальне провадженні внесене до ЄРДР від 25.10.2014 року за ознаками ч.2 ст.186 КК України за повідомленням ОСОБА_10 за фактом відкритого заволодіння групою невідомих осіб грошовими коштами в розмірі 250 грн та мобільним телефоном в місті Краматорську під час зустрічі для переоформлення автомобіля ОСОБА_10 , його сина ОСОБА_12, з однієї сторони , та власника автомобіля ОСОБА_7 і невідомого чоловіка , з іншою сторони.

З пояснення від 12.11.2014 року ОСОБА_7, яке знаходиться у матеріалах вищезазначеного провадження , вбачається , що він в 2011 році дав довіреність ОСОБА_8 на продаж його автомобіля. Приблизно у липня 2014 року йому зателефонував ОСОБА_5 , який сказав , що купив на підставі довіреності належний ОСОБА_7 автомобіль, і запропонував переоформити автомобіль на нього. ОСОБА_7 запропонував зустрітися, щоб не обговорювати телефоном, на що ОСОБА_5 В погодився. Він призначав у Краматорську зустріч 20 липня, 10 серпня 2014 року , але ОСОБА_5 , або члени його родини не приїздили. В черговий раз 25 жовтня 2014 року на зустріч приїхав батько ОСОБА_5 , та його брат, яки просили переоформити машину, але не везти її в МРЄО. ОСОБА_7 забрав документи , зняв номери , та в МРЄО перевірив , чи не знаходиться машина в розшуку, після цього повідомив , що машину віддавати не буде, зняв машину з обліку та уїхав.

Згідно повідомлення від 31.05.2016 року на запит суду , в провадженні СВ Слов,янського ВП ГУНП в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження № 0000204 від 24.01.2015 року за ч.1 ст.190 КК України. За даним провадженням надані доручення до СКП на встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 , але його місцезнаходження до теперішнього часу не встановлено , підозру за ч.1 ст.190 КК України нікому не пред,явлено.

Аналізуючи наведені докази , суд вважає недоведеним в судовому засіданні , що відповідач безпідставно заволодів грошовими коштами за автомобіль , та зволікав з переоформленням автомобіля в період дії довіреності . Оскільки саме позивач ОСОБА_5, в розпорядженні якого був спірний автомобіль і реєстраційні документи на нього, у передбачений в договорі строк не виплатив відповідачу належну суму грошей , знаходився за межами країни та не зустрівся з відповідачем для переоформлення автомобіля і не надав на це будь-кому відповідну довіреність. Позивач за власної ініціативи домовлявся з ОСОБА_7 про зустріч, в ході якої було забрано спірний автомобіль , документи на нього. Правоохоронними органами проводиться розслідування у зв.язку із заволодінням спірним автомобілем , ОСОБА_3 не висунуто підозру в скоєнні кримінального правопорушення ним особисто чи за змовою із ОСОБА_7

Крім того ,частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З огляду на положення частини першої статті 207 ЦК України наявність письмового документу договору купівлі- продажи спірного автомобіля між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 від 07.01.2014 року , який свідчить про волю сторін на відчуження автомобіля, підтверджує укладення сторонами у письмовій формі правочину щодо спірного автомобіля.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки у встановленому законом порядку вищезазначений договір купівлі - продажу автомобіля між сторонами не був визнаний недійсним та виконаний сторонами, існування між ними зобов'язальних відносин, які виникли з угоди, унеможливлює застосування до цих правовідносин норму статті 1212 ЦК України, предметом регулювання якої є безпідставне набуття або збереження майна без достатньої правової підстави, а також і ст. ст. 387 ЦК України, предметом регулювання якої є витребування майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не вважається безпідставним.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 6-100цс15 від 3 червня 2015 року.

Згідно з ч.2 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням наведеного відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 638, 207, 204 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих грошей відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04 липня 2016 року.

Суддя Л.О. Носовська